Справа № 440/17291/21
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/17291/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Рибальченко О.І.,

представника позивача - Дігтярь Л.А.,

представника відповідача - Телятник Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за наслідками звільнення, визнаного незаконним рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №440/665/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено; вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

До суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.53-54, 59-62/, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, наголошуючи, що позивачем було пропущено трьохмісячний строк звернення до суду, що компенсувати кошти за вимушений прогул позивачу має Держекоінспекція, крім того рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі № 440/665/21 оскаржується Держекоінспекцією в апеляційній інстанції.

16.02.2022 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивачем заявлено вимоги про:

- стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 у сумі 178058,88 грн. з проведенням необхідних обов`язкових відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 17181,12 грн;

- стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн.

18.02.2022 представник позивача - адвокат Дігтярь Л.А. надала до суду відповідь на відзив /а.с.80-81/ в якій зазначила, що після винесення рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника, він вважається таким, що не звільнявся та обіймав посаду та посилалась на Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп2013.

21.02.2022 представник відповідача надав до суду заперечення /а.с.86-87/, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2022.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини.

Позивач наказом Державної екологічної інспекції України №104-о від 15.04.2020 "Про призначення ОСОБА_1 " з 16 квітня 2020 року призначений на посаду заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу /а.с.9/.

Наказом Державної екологічної інспекції України №476-о від 29.12.2020 під час тимчасової непрацездатності та перебування на лікарняному Тертичного Сергія Івановича - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу звільнено з посади, датою, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом Державної екологічної інспекції Центрального округу 43-о від 01.02.2021 встановлено, що останній робочий день Позивача на посаді - 01.02.2021 року /а.с.16/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічно інспекції України від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 02 лютого 2021 ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу /а.с.17-27/.

Позивач 08.07.2021 подав до Державної екологічної інспекції Центрального округу заяву про допущення до роботи на посаді /а.с.28/.

08.07.2021 Державна екологічна інспекція Центрального округу направила листа до Державної екологічної інспекції України з додатком - рішення (скорочене) Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі № 440/665/21 /а.с.29-30/.

В ході розгляду встановлено, що вказаний лист керівництвом ДЕІ України залишено без розгляду, письмової відповіді, не надано.

Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮ України від 03.08.2021 відкрито виконавче провадження №66337256 за заявою ОСОБА_1 про поновлення на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Тертичного С.І. /а.с.35-36/.

Наказом Державної екологічно інспекції України від 23.12.2021 №201-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " /а.с.73/, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21, скасовано накази Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " та від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року.

Оскільки питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в ході розгляду адміністративної справи №440/665/21 не розглядалося, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України.

Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Процесуальним законодавством визначено категорії справ, рішення в яких допускаються до негайного виконання.

У відповідності до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: - присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; - поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічно інспекції України від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 02 лютого 2021 ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу /а.с.17-27/.

Згідно з положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року у справі №760/9521/15-ц зауважив, що: «…Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.».

У постанові від 23 червня 2015 року у справі №21-63а15 Верховний Суд України вказав, що «…Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі…».

«…Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу».

Наказом Державної екологічно інспекції України від 23.12.2021 №201-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " /а.с.73/, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21, скасовано накази Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " та від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року виконано 23.12.2021.

Доказів виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 сторонами суду не подано.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Відповідний висновок також був зроблений і у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №813/4668/19.

За викладених обставин та аналізу норм вищенаведеного чинного законодавства у їх сукупності, а також за умови встановлення фактів незаконного звільнення позивача з роботи за наказом від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", які були встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №440/665/21, яке набрало законної сили, скасування відповідачем наведеного наказу про звільнення позивача з посади фактичне поновлення позивача на посаді з 02.02.2021, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 02.02.2021 по 23.12.2021 (у період, у який позивач позбавлений був можливості працювати від незалежних від нього причин).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 28.05.2021 №380/2355/20.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 02.02.2021 по 23.12.2021.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року /далі Порядок №100/, встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством

- на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Період часу вимушеного прогулу позивача з 02.02.2021 по 23.12.2021 складає 225 робочих днів, зокрема: 19 робочих днів лютого 2021 року, 22 робочих дні березня 2021 року, 22 робочих дні квітня 2021 року, 18 робочих дні травня 2021 року, 20 робочих днів червня 2021 року, 22 робочих дні липня 2021 року, 21 робочий день серпня 2021 року, 22 робочих дні вересня 2021 року, 20 робочих днів жовтня 2021 року, 22 робочих дні листопада 2021 року, 17 робочих днів грудня 2021 року.

Відповідач надав до суду довідку від 25.01.2022 /а.с.66/ в якій вказано, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 780,96 грн.

Таким чином, на користь позивача з Державної екологічної інспекції Центрального округу належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2021 по 23.12.2021 у розмірі 175716,00 грн (780,96 грн х 225 робочі дні).

Обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наведений позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, частково не збігається з вищевказаним обрахунком суду через допущену позивачем арифметичну помилку.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, наявні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі №826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Дігтярь Л.А. на підставі ордеру на надання правової допомоги серії №1075572.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду:

- договір про надання правової допомоги від 23.11.2021, що укладений позивачем та адвокатом Дігтярь Л.А.;

- розрахунок витрат на оплату адвоката, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги: консультація, вивчення наданих документів (2 години) - 1000,00 грн, складання позову та формування пакету документів (3,5 години) - 2100,00 грн, формування правової позиції (2 години) - 800,00 грн, складання відповіді на відзив (2 години) - 1200,00 грн, складання клопотань, заяв та заперечень (2 години) - 1000,00 грн, представлення та захист прав та інтересів у суді (2 години) - 2400,00 грн; всього 8500,00 грн.

- копію квитанцій від 223.11.2021 на суму 3000,00 грн та від 14.02.2022 на суму 5500,00 грн.

Суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки складання позовної заяви не передбачало зібрання значного обсягу доказів та збирання доказів не вимагало значних зусиль адвоката.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 в сумі 175716,00 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістнадцять гривень) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 червня 2022 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко