Справа № 260/8142/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/8142/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

за участі представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Пекар В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08 червня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 20 червня 2022 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородської міської ради (далі - відповідач, Ужгородська міська рада), яким просить:

1) Визнати протиправним та скасувати Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 532 від 29.11.2021 року "Про виконання рішення суду" в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання;

2) Визнати Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " протиправним та скасувати;

3) Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради;

4) Стягнути з Ужгородської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 459476,64 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 29.11.2021 року рішенням XIII сесії VII скликання Ужгородської міської ради № 532 "Про виконання судового рішення" позивача було поновлено на посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/192/21 та включено позивача до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VII скликання (за посадою). Того ж дня, на одному пленарному засіданні відповідача, 29.11.2021 року рішенням XIII сесії VII скликання Ужгородської міської ради № 533 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача було звільнено з посади першого заступника міського голови на підставі п. 2 статті 36 КЗпП та частини 1 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування" з 08.12.2020 року.

Відповідач посилається на положення статей 26, 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтю 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", обґрунтовуючи неможливість перебування ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови через його незатвердження в складі виконавчого комітету радою VIII скликання, відповідно до рішення Ужгородської міської ради 08.12.2020 року № 6. Позивач вважає такі рішення протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 04.01.2022 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, в зв`язку з чим призначено підготовче засідання.

27.01.2022 року Ужгородською міською радою надано відзив на позовну заяву (а.с.31-32), згідно якого позов не визнає в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 обирався на посаду першого заступника міського голови Ужгородською міською радою сьомого скликання. Рішенням суду від 09.06.2021 року по справі № 260/192/21 його поновлено станом на час дії повноважень Ужгородської міської ради сьомого скликання, а саме позивача поновлено на посаді з 29.09.2020 року. Оскільки станом на час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади виконавчий комітет Ужгородської міської ради сьомого скликання продовжував діяти, рішення про його формування та затвердження персонального складу чинність не втратило, то згідно вимог ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" перший заступник міського голови повинен включатися в склад виконавчого комітету з дати його поновлення на посаді. Рішенням Ужгородської міської ради від 29.11.2021 року № 532 "Про виконання судового рішення" його було поновлено на посаді першого заступника міського голови та включено у склад виконкому Ужгородської міської ради 7 скликання.

Ухвалою суду від 05.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.06.2022 року позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення з Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2020 року по 09.06.2021 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, рішенням І сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 26.11.2015 року за № 4 затверджено ОСОБА_1 першим заступником міського голови.

28.09.2020 року розпорядженням Ужгородського міського голови №148-р "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача було звільнено з посади першого заступника міського голови у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року у справі № 260/192/21 (головуючий - суддя Іванчулинець Д.М.) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Розпорядження Ужгородського міського голови за № 148-р від 28.09.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади першого заступника міського голови у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників та поновлено ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради з 29.09.2020 року.

Рішенням ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2021 року за № 532 "Про виконання рішення суду" ОСОБА_1 поновлено з 29.09.2020 року на посаді першого заступника міського голови та включено його, в порядку ч. 3 ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою).

В подальшому, рішенням ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2021 року за № 533 "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено з 08.12.2020 року з посади першого заступника міського голови в зв`язку з формуванням нового складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІІ скликання.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача щодо включення позивача до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання та його звільнення, останній звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд зауважує, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Такий висновок викладений Верховним Суд у постановах від 17.03.2021 року у справі № 820/2193/18, від 26.02.2020 року у справі № 702/725/17, від 17.06.2020 року у справі № 521/1892/18, від 06.12.2018 року у справі № 465/4679/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як уже зазначено судом, рішенням від 09.06.2021 року у справі № 260/192/21 ОСОБА_1 поновлено на займаній до звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради з 29.09.2020 року.

Як зазначено у позовній заяві, у зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення в добровільному порядку, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із виконавчим листом з метою виконання судового рішення в примусовому порядку.

Постановою старшого державного виконавця Південно-Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Гаринець О.І. від 09.11.2021 року відкрито виконавче провадження.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 65 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави (що доведено в судовому порядку), працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В матеріалах справи міститься заява позивача від 09.11.2021 року на ім`я Ужгородського міського голови та зареєстрована у виконавчому комітеті Ужгородської міської ради 09.11.2021 року, зі змісту якої вбачається, що проектом рішення "Про виконання рішення суду", оприлюдненого 03.11.2021 року, зокрема, пропонується Ужгородській міській раді VІІІ скликання "включити його ( ОСОБА_1 ), в порядку ч. 3 ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою)". Повноваження Ужгородської міської ради VІІ скликання закінчились 8.12.2020 року з моменту обрання та складання присяги депутатами Ужгородської міської ради VІІІ скликання. Ужгородська міська рада VІІІ скликання не має жодних законних прав та повноважень утворювати виконавчий орган - виконавчий комітет Ужгородської міської ради VІІ скликання. Враховуючи, що пропозиція невідомої особи щодо затвердження ОСОБА_1 членом виконавчого органу - виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (яка втратила повноваження 08.12.2020 року), позивач категорично відмовився та висловив незгоду щодо розгляду його кандидатури стосовно затвердження членом виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання рішенням Ужгородської міської ради VІІІ скликання (а.с.19).

Також в матеріалах справи міститься відповідь заступника міського голови Гомонай В. на запит ОСОБА_1 від 04.11.2021 року, згідно якої - рішення Ужгородської міської ради VІІ скликання про обрання ОСОБА_1 у відповідності до статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" членом виконавчого комітету Ужгородської міської ради відсутнє (а.с.20).

Крім того, з наданого Ужгородською міською радою рішення І сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 08.12.2020 року за № 6 "Про утворення виконавчого комітету" вбачається, що міською радою утворено виконавчий комітет, визначено кількісний склад виконавчого комітету у кількості 14 осіб та затверджено персональний склад (включаючи осіб, що затверджуються на посади заступників міського голови) виконавчого комітету (а.с.42).

Так, дослідивши вказане рішення, судом встановлено, що до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІІ скликання включено 3-ох із 5-ти заступників міського голови (за посадою), що, в свою чергу, спростовує доводи відповідача про обов`язковість включення заступника міського голови (в даному випадку - першого заступника міського голови) до виконавчого комітету ради.

Не зважаючи на викладене, рішенням ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2021 року за № 532 "Про виконання рішення суду" ОСОБА_1 , в тому числі, включено до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою) (а.с.9).

Підсумовуючи викладене суд констатує, що відповідачем протиправно, за відсутності на те необхідних правових підстав, всупереч заяві позивача про категоричне заперечення включення його до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання, прийнято спірне рішення від 29.11.2021 року за № 532 в частині, що стосується включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою), з огляду на що - вказане рішення в цій частині підлягає визнанню протиправним та його скасуванню.

Разом з тим, в той же день, формально виконавши рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, на ХІІІ сесії Ужгородською міською радою в порядку черговості прийнято рішення за № 533 "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 звільнено з 08.12.2020 року з посади першого заступника міського голови в зв`язку з формуванням нового складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІІ скликання (а.с.10).

Про формальність виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі свідчить також і викладене представником відповідача у відзиві на позовну заяву твердження, що факт формування 08.12.2020 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІІ скликання, що підтверджено рішенням І сесії Ужгородської міської ради VІІІ скликання від 08.12.2020 року № 6 "Про утворення виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІІ скликання", виключає можливість поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови (а.с.32).

У Постанові від 13.08.2020 року у справі № 821/3795/15-а Верховний Суд звернув увагу на те, що "враховуючи приписи частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а, отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі".

У судовій практиці вироблений підхід, згідно з яким у разі скорочення посади на якій працював незаконно звільнений працівник, роботодавець повинен внести відповідні зміни до чинного штатного розпису, зокрема, ввести скорочену посаду або поновити працівника на рівнозначній посаді.

У доктрині трудового права поновлення незаконно звільненого працівника на роботі за рішенням суду розглядається як правовідновлювальний юридичний фактичний склад, що утворюється із сукупності відповідних одиничних юридичних фактів, які настають у певній послідовності.

Таким чином, при вирішенні судом спору про поновлення на роботі на користь працівника трудові відносини фактично відновляться, якщо (окрім власне рішення суду) матимуть місце волевиявлення працівника і роботодавця у формі відповідних передбачених законом дій, спрямованих на його виконання. Отже, для того щоб трудові відносини відновилися не достатньо лише рішення суду як правовідновлювального юридичного факту, а й потрібно, зокрема, щоб поновлена особа фактично приступила до роботи. З боку роботодавця для повноцінного відновлення трудових відносин також вимагається вчинення певних дій, спрямованих на виконання відповідного рішення суду, без яких відновлення правового становища працівника, яке існувало до моменту його незаконного звільнення, не може вважатися таким, що відбулося.

За змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

У Постанові від 24.01.2019 року у справі № 760/9521/15-ц Верховний Суд роз`яснив, що "негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно забуває властивостей здійснення і піддягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави".

Верховний Суд також дійшов висновку про те, що "законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися".

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується поновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі) (п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права" від 27.09.2012 року № 10-1389/0/4-12).

Виходячи з наведеного, роботодавець повинен поновити працівника на попередній роботі незалежно від наявності у штатному розписі цієї посади, зокрема, у разі відсутності цієї посади - внести відповідні зміни до штатного розпису або поновити на рівнозначній посаді Відсутність посади не може бути підставою для невиконання рішення суду, адже роботодавець повинен скасувати наказ про звільнення і відновити становище працівника, яке існувало до порушення права: забезпечити працівнику ті ж самі умови праці, які він мав до незаконного звільнення.

Суд зауважує, що виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ чи розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення роботодавцем умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виходячи з викладених вище висновків вбачається, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.12.2018 року у справі № 465/4679/16, від 26.02.2020 року у справі № 702/725/17.

В свою чергу, як вбачається із наявного в матеріалах справи листа керуючого справами виконкому Фартушок І., на інформаційний запит ОСОБА_1 від 13.12.2021 року, останнього повідомлено, що станом на 14.12.2021 року у табельному обліку робочого часу Ужгородської міської ради та її виконавчих органів відсутні відомості про робочі години ОСОБА_1 після 29.11.2021 року з огляду на його звільнення. Також, станом на 14.12.2021 року ОСОБА_1 після 29.11.2021 року заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, з огляду на його звільнення 08.12.2020 року (а.с.21).

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що в порушення приписів трудового законодавства, фактичного поновлення позивача на посаді не відбулося та позивачу не було забезпечено фактичний доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, з огляду на що - рішення про його звільнення прийнято відповідачем передчасно.

Крім того, зі змісту оскарженого рішення про звільнення позивача вбачається, що його було звільнено з 08.12.2020 року (дата формування виконавчого комітету Ужгородської міської ради VIII скликання), при наявності факту його поновлення на посаді 29.11.2021 року, що є порушенням законодавства України, з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний (наступні) день (дні) за днем видання наказу про звільнення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 307/3549/16-ц, від 01.04.2020 року у справі № 578/62/18, від 15.04.2020 року у справі № 462/993/17.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача, а останнім частково доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Згідно із ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду ст. 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень Ужгородської міської ради від 29 листопада 2021 року за № 532 та 532 підлягають до задоволення, та слід визнати протиправним та скасувати рішення від 29.11.2021 року за № 532 "Про виконання рішення суду" частково, в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою), та рішення від 29.11.2021 року за № 533 "Про звільнення ОСОБА_1 ", в цілому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Позовна вимога про поновлення на посаді є похідною від вимоги про оскарження рішення Ужгородської міської ради, за яким ОСОБА_1 звільнено з посади, та зважаючи на висновок суду про протиправність рішення Ужгородської міської ради від 29.11.2021 року за № 533 "Про звільнення ОСОБА_1 " та його скасування - позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого його було звільнено (на займаній на час звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради).

Частиною другою ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у ч. 1 ст. 235 КЗпП України, отже встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До спірних правовідносин суд застосовує Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Так, відповідно до положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.11.2011 року за № 4000/03-17 (а.с.128), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 38389,70 грн., відтак, визначений відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньоденний заробіток становить 1828,08 грн. (звільнений в грудні 2020 року, в листопаді 2020 року - 21 робочий день, в грудні 2020 року - 21 робочий день, середня за два місяці - 21 робочий день, середньоденна заробітна плата - 38389,70 грн./21 робочий день = 1828,08 грн.).

При цьому суд враховує рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі № 260/6415/21 (головуючий - суддя Гаврилко С.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, яким стягнуто з Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 вересня 2020 року по 9 червня 2021 року (рішення суду не набрало законної сили, в зв`язку з чим - ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 червня 2022 року залишено позов без розгляду в частині вимог про стягнення з Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 8 грудня 2020 року по 9 червня 2021 року), відтак, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 червня 2021 року (дня наступного за датою, по яке задоволено вимоги про стягнення заробітної плати, за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі № 260/6415/21) по 8 червня 2022 року (дату постановлення судового рішення у справі).

Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 10.06.2021 року по кінець року складає 142 робочі дні, а саме: за червень - 13 робочих днів, за липень - 22 робочі дні, за серпень- 21 робочий день, за вересень - 22 робочі дні, за жовтень - 20 робочих днів, за листопад - 22 робочих днів та за грудень 2021 року - 22 робочі дні.

Згідно листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 року № 47-03/520 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік" з початку року по 08.06.2022 року складає 107 робочих днів, а саме: за січень - 19 робочих днів, за лютий - 20 робочих днів, за березень - 22 робочих днів, за квітень - 20 робочих днів, за травень - 20 робочих днів та за червень 202 року - 6 робочих днів.

Відтак, період вимушеного прогулу позивача з 10 червня 2021 року по 8 червня 2022 року становить 249 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 455191,92 грн. (1828,08 грн. середньоденної заробітної плати х 249 робочих днів) включно з обов`язковими платежами і відрахуваннями.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, Ужгородська міська рада як податковий агент відповідно до норм Податкового кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язана на виконання цього рішення суду нарахувати і виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 455191,92 грн, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час його звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, у розмірі 38389,70 грн., підлягає до негайного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, яким не доведено правомірності оскарженого рішення Ужгородської міської ради № 532 від 29 листопада 2021 року "Про виконання рішення суду" (в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання) та рішення Ужгородської міської ради № 533 від 29 листопада 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в цілому, позовні вимоги щодо визнання вказаних рішень Ужгородської міської ради протиправними та їх скасування - підтверджені належними та допустити доказами, в зв`язку з чим позов в зазначеній частині позовних вимог підлягає до задоволення та слід визнати протиправними та скасувати рішення Ужгородської міської ради: за № 532 від 29 листопада 2021 року "Про виконання рішення суду" (в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання) та за № 533 від 29 листопада 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в цілому, поновити позивача на займаній на час звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради, стягнувши на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2021 року по 8 червня 2022 року (при цьому, залишивши без розгляду вимоги про стягнення заробітної плати за період з 8 грудня 202 року по 9 червня 2021 року, згідно ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 червня 2022 року).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат сторонами, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 241-246, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородської міської ради (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3 ) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 532 від 29 листопада 2021 року "Про виконання рішення суду" частково - в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою).

3. Визнати протиправним та скасувати Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29 листопада 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

4. Поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради, з 8 грудня 2020 року.

5. Стягнути із Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2021 року по 08 червня 2022 року, в розмірі 455191,92 грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто одна гривня дев`яносто дві копійки), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

6. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

7. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. (тридцять вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень сімдесят копійок) підлягає до негайного виконання.

8. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті