Справа № 240/16863/20
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16863/20

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

21 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до зведеного розрахунку за відповідачем, рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який виник внаслідок несплати у встановлений термін суми грошового зобов`язання згідно із податкових повідомлень-рішень №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 4967,20 грн.), №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 1815,20 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 11558,05 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 4223,74 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 12955,08 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 4734,27 грн.).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Крім того, сума податкової заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який заявлений позивачем у цій справі до стягнення, визначена відповідачу податковими повідомленнями-рішеннями №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 4967,20 грн.), №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 1815,20 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 11558,05 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 4223,74 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 12955,08 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 4734,27 грн.). Вказані рішення направлялися за адресою відповідача та отриманні останнім, доказів їх оскарження в адміністративному та/чи судовому порядку суду не надано. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У силу пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20, ст. 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право звертатись до суду щодо стягнення коштів платника податків, якій має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковим боргом визнається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із статті 36 цього ж Кодексу, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України, зокрема: підставами для припинення податкового обов`язку, є ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2 статті 38 ПК України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що податковий борг виникає у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання у встановлений законом термін.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, що сума податкової заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який заявлений позивачем у цій справі до стягнення, визначена відповідачу податковими повідомленнями-рішеннями №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 4967,20 грн.), №0-0613 від 17.12.2018 (основний платіж 1815,20 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 11558,05 грн.), №0-0613 від 27.02.2019 (основний платіж 4223,74 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 12955,08 грн.), №0-0613 від 10.03.2020 (основний платіж 4734,27 грн.).

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України регламентовано, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 ПК України).

Частиною 1 ст. 37 ПК України передбачено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно ч. 1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подасться контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 2 ст. 42 IIК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як встановлено судом, на час складення податкових повідомлень - рішень (місцем проживання та реєстрації) позивача була та є: АДРЕСА_1 , при ньому в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань його адресою місцезнаходження є: АДРЕСА_2 .

Однак, як встановлено судом у податкових вимогах які були складені у період 2019 -2020 року (податковою адресою позивача) вказано: АДРЕСА_3 ,

Згідно отриманої інформацію від контролюючого органу, вказані податкові повідомлення рішення надсилались за адресою: АДРЕСА_4 та відповідно вручені позивачу не були.

Разом з тим, у період 2018 року по 2020 рік, апелянт не отримував жодних податкових повідомлень - рішень, не подавав жодних декларацій з приводу необхідності сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Отже, суми грошових зобов`язань, які вказані у податкових повідомлень - рішень є не узгодженими, так як апелянт їх не отримував. доказів щодо їх отримання відповідачем не надано.

Крім того, ОСОБА_1 являючись власником нежитлових будівель мав та має право на пільги, які передбачені Податковим кодексом зокрема.

Відповідно до п. 30.1 ПК України передбачено, що податкова пільга - передбачене податковий та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та стати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Пунктом 30.2. ПК України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

На день складення спірних податкових повідомлень-рішень апелянт був власником та використовував у своїй діяльності нежитлові будівлі, зерносховище, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та нежитлова будівля, комора, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Разом із цим, починаючи з 2013 року він перебуває на обліку у ГУ ДПС у Житомирській області (Малинське управління), як фізична особа-підприємець.

Основними видами (КВЕДИ) його діяльності є:

- 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний);

- 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів;

- 16.24 Виробництво дерев`яної тари;

- 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;

- 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-

технічним обладнанням;

- 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.

Таким чином, вищевказані нежитлові приміщення за які нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки використовуються ним у господарських цілях з метою вироблення відповідної продукції (лісової) з метою її подальшої реалізації.

Згідно пп. 266.2.2 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Т КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За приписами п. 266.1.1. ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У постанові Верховного суду від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17 надано правову позицію, щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка полягає у слідуючому: «З урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа N9 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2,2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним при значенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)»»

А тому, ОСОБА_2 , як фізична особа с власником нежитлових приміщень та використовує їх в промислових цілях, як фізична особа-підприємець з метою виготовлення лісової продукції, а від гак маг відповідні пільги, які передбачені п.п. Є п. 266.2.2. ПК України.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 13.12.2021 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 24/22777/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДГІС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень за яким було нараховано податок на нерухоме майно від земельної ділянки задоволено. Даним судовим рішення було підтверджено право ОСОБА_1 на відповідну пільгу (звільнення від вказаного податку), таким чином складені податкові повідомлення рішення є незаконними.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.