Справа № 200/12210/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бондара А.В., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі Управління), у якому просив:
- визнати протиправними дії Управління щодо припинення нарахування і виплати позивачу з 01.12.2015 страхових виплат;
- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату страхових виплат з 01.12.2015, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат за весь період, починаючи з 01.12.2015 по день поновлення такої виплати на рахунок, відкритий у АТ «Державний ощадний банк України»;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач до червня 2014 року отримував страхові виплати у м. Макіївка Донецької області, які були припинені у зв`язку з проведення антитерористичної операції на території Донецької області. 06.05.2021 позивач через свого представника звернувся до відповідача із запитом щодо підстав припинення нарахування та виплати страхових виплат. 13.05.2021 відповідачем було відмовлено позивачу у поновленні страхових виплат та запропоновано особисто звернутись із заявою про поновлення. У виплаті заборгованості позивачу також було відмовлено. Посилаючись на протиправність дій відповідача щодо припинення нарахування та виплати йому страхових виплат, а також на те, що заборгованість по страховим виплатам до теперішнього часу залишається невиплаченою, що грубо порушує конституційні права позивача, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року страхових виплат.

Зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 грудня 2015 року на рахунок, відкритий ОСОБА_1 у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1 з 01.05.2011 позивач перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївки в Донецькій області. Страхові виплати в зазначеному відділенні отримував до квітня 2014 року. У жовтні 2014 року позивач звернувся до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де йому була виплачена в червні 2015 року заборгованість по страховим виплатам за травень-листопад 2015 року. Апелянт вказує, що довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги на ОСОБА_2 серії 10 ААА № 136265 видано Обласною МСЕК № 6 м. Донецьк 01.12.2014, яка діє на території, не підконтрольній державній владі і не може бути дійсною. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.35-36).

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року в справі № 200/12210/21 без змін.

Не погоджуючись з висновками колегії суддів Першого апеляційного адміністративного суду, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що медико-соціальною експертною комісією підтверджено позивачеві втрату працездатності, що є підставою для продовження строку проведення страхових виплат з дня їх припинення, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду.

Слід зазначити, що судом як першої, так і апеляційної інстанцій прийнято в якості доказу, наданого на підтвердження втрати працездатності безстроково, довідку від 01.12.2014 № 136265 (а.с.16), яка видана органом, який знаходиться на території, яка не підконтрольна українській владі, з огляду на «Намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Отже, відмова в продовженні строку проведення страхових виплат з дня їх припинення порушує право позивача на їх отримання, що є підставою для задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві щомісячних страхових виплат з 01.12.2015.

Не погоджуюсь з наведеними висновками та вважаю, що в межах спірних правовідносин відсутні підстави для застосування «Намібійських винятків» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй.

Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", до зазначених населених пунктів відноситься міста Донецьк та Макіївка.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

До таких актів відносяться і довідки МСЕК, які видані органами, які знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі, на якій органи державної влади, посадові та службові особи України не здійснюють свої повноваження.

Оскільки зазначені довідки відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків, тобто є нікчемним, відсутні підстави для визнання позивача особою з інвалідністю.

Аналогічні за своєю суттю висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2020 року в справі № 185/2052/19.

Щодо «Намібійських винятків».

Дійсно, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Проте, в даній справі предметом позову є не позбавлення позивача мінімального рівня прав, які йому належать, а підтвердження позивачем належними документами відповідно до законодавства України права на соціальне забезпечення у випадку втрати працездатності, і таке право не може бути підтверджено документами, виданими органами або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

При цьому, на мій погляд, не є релевантними висновки Верховного Суду у іншій категорії справ, наприклад, в постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 560/3907/18, в якій предметом спору було врахування довідки про пільговий характер праці, що була видана закладом, який розташований на тимчасово окупованій території.

В цій справі Верховний Суд вважав за необхідне прийняти такі докази, застосувавши «Намібійські винятки», з огляду на таке:

«…

44. Судова колегія вважає, що відсутність у позивача можливості надати відповідні довідки внаслідок знаходження архіву на тимчасово окупованій території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії.

…

48. Враховуючи, що AT "Завод "Альбатрос", яке надало довідки на підтвердження періодів роботи позивача, не є державними органами та органами місцевого самоврядування, створеним не в порядку передбаченому законом, в розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", то відсутні підстави вважати видані ним довідки недійсними та такими, що не створюють правових наслідків…».

За таких обставин вважаю, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального права, тому останнє підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суддя І.В. Сіваченко