Справа № 480/12407/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що у період часу з 02.10.2019 по 24.03.2020 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 24.03.2020 звільнена з посади секретаря Верхньосироватської сільської ради рішенням 35 сесії сьомого скликання від 23.03.2020. Як зазначає позивач, при звільненні відповідачем не в повному обсязі було нараховано та виплачено заробітну плату. Так, як вказує позивач, під час перебування позивача у трудових відносинах з Відповідачем , з боку останнього видано розпорядження від 10.02.2020 року №21-ОС про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати. В подальшому, рішенням суду від 12.05.2021 року, яке набрало законної сили 24.06.2021 року було скасовано розпорядження від 10.02.2020 року №21-ОС про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати. Крім того суд зобов`язав Верхньосироватську сільську раду скасувати розпорядження та нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 05.03.2020 по 24.03.2020 року.
Заробітну плату в сумі 5100,44 грн. за період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. позивачу було виплачено лише 12.07.2021 року, тобто з затримкою в 326 днів.
За підрахунками позивача, у зв`язку з тим , що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту часткового розрахунку заробітної плати в сумі 5100,44 грн. пройшло 326 робочих дні, позивач з посиланням на положення ст.117 КзПП України, вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 248575,00 грн., виходячи із розміру середньоденного заробітку 762,50 грн.
При цьому, на переконання позивача, сума до виплати мала становити не 5100,44грн., як було нараховано позивачем, а 6246,60 грн. (розрахунки наведено у позовній заяві). Отже, позивач вважає, що недоплата заробітної плати складає 1146,16 грн.
У первісній позовній заяві позивач просила суд :
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради заробітну плату в сумі 1146,16 грн.;
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по фактичний день прийняття рішення.
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 9500,00 гривень.
Ухвалою суду від 03.12.2021р. позовну заяву було залишено без руху.
20.12.2021р. позовну заяву було прийнято до провадження.
23.02.2022р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить:
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради заборгованість по заробітній платі за період з 05.03.2020 року по 24.03.2020 року в сумі 1146,16 грн..
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 25.03.2020 року по фактичний день прийняття рішення.
- стягнути з Верхньосироватської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 9500,00 гривень.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.
Відповідно до ухвали суду від 06.06.2021р. судом було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення без розгляду позовної заяви.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у період часу з 02.10.2019 по 24.03.2020 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем.
24.03.2020 звільнена з посади секретаря Верхньосироватської сільської ради рішенням 35 сесії сьомого скликання від 23.03.2020.
При цьому, під час перебування позивача у трудових відносинах з Відповідачем , з боку останнього було видано розпорядження від 10.02.2020 року №21-ОС про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати .
Рішенням суду від 12.05.2021 року по справі №480/453/20, яке набрало законної сили 24.06.2021 року скасовано розпорядження від 10.02.2020 року №21-ОС про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Крім того , зазначеним судовим рішенням було зобов`язано Верхньосироватську сільську раду скасувати розпорядження та нарахувати мені заробітну плату за період з 05.03.2020 по 24.03.2020р.

Заробітну плату за період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. було виплачено 12.07.2021р. в сумі 5100,44 грн. Період затримки виплати заробітної плати за період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. становить 326 днів (фактична виплата здійснена лише 12.07.2021р.), а тому згідно розрахунків позивача, які вона наводить у мотивувальній частині позовної заяви , з посиланням на положення ст.117 КзПП України з відповідача підлягає до стягнення сумі 248575,00грн. з розрахунку 762,50грн.

Крім цього, як вже зазначалося вище, за підрахунками позивачки , відповідач невірно здійснив розрахунок заробітної плати, яка належить до виплати ОСОБА_1 . ТакЮ, позивач звертає увагу суду на те, що згідно постанови КМУ (зі змінами) « Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» від 03.06.2020р. за №441 посадовий о к л а д секретаря сільської ради с к л а д а є 10500,00 грн. Тоді як відповідно розрахунку виданого Верхньосироватською сільською радою від 03.11.2021р. № 03-24/1629 о к л а д секретаря с к л а д а є 8500,00грн.

У позовній заяві наведено розрахунок позивача з урахуванням постанови КМУ від 03.06.2020 року за №441 (зі змінами) « Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268»:

Оклад - 10500,00:21x13=6500,00 грн.

Ранг - 400:21x13=247,62 грн.

Надбавка за вислугу років - 10500,00+400x15%:21x13=1012,14

Разом нараховано - 7759,76 грн.

ПДФО -1396,76 грн.

Військовий збір - 116,40 грн.

До видачі (згідно підрахунку позивача) - 6246,60 грн.

Отже, як вказує позивач, різниця між розрахунком Верхньосироватської сільської ради та розрахунком згідно постанови КМУ від 03.06.2020 року за №441 (зі змінами) « Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» складає 1146,16 грн. (6246,60грн. - 5100,44грн. = 1146,16грн.).

У зв`язку з тим , що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те , що з моменту звільнення до моменту часткового розрахунку заробітної плати в сумі 5100,44 грн. пройшло 326 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду (за розрахунками позивача наведеними у позовній заяві) складає 248575,00 грн.

Крім цього, з посиланням на положення ст.117 КЗпП України та зважаючи на те, що фактично при звільненні, позивач мала отримати заробітну плату 6246,60грн. замість 5100,44грн., позивач просить стягнути з Верхньосироватської сільської ради заробітну плату в сумі 1146,16 грн. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по фактичний день прийняття рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.7 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Так, за підрахунками позивачки , відповідач невірно здійснив розрахунок заробітної плати, яка належить до виплати ОСОБА_1 . При цьому, позивач вважає, що відповідачем при здійснення розрахунку при звільненні мало бути взято до уваги положення постанови КМУ (зі змінами) « Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» від 03.06.2020р. за №441, згідно якої посадовий о к л а д секретаря сільської ради с к л а д а є 10500,00 грн. Тоді як відповідно розрахунку виданого Верхньосироватською сільською радою від 03.11.2021р. № 03-24/1629 о к л а д секретаря с к л а д а є 8500,00грн.

У позовній заяві наведено розрахунок позивача з урахуванням постанови КМУ від 03.06.2020 року за №441 (зі змінами) « Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268» Оклад - 10500,00:21x13=6500,00 грн.

Однак, дані твердження позивача є безпідставними, оскільки зазначена постанова КМУ (від 03.06.2020р. №441) набрала чинності лише 20.06.2020р. Тоді як період за який відповідач мав нарахувати і сплатити позивачу заробітну плату - це період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. і на той час діяла постанова Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів.

Згідно постанови КМУ №268 від 9 березня 2006 р. (додаток 50 ) в редакції постанови КМУ від 19.06.2019р. №525 оклад згідно посади , яку обіймав позивач складає 8500 грн.

Отже, твердження позивача про те, що загальна сума заробітної плати до виплати за період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. має становити 6246,60грн. є безпідставним та необґрунтованим. Відповідно і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 1146,16 грн. не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного , позовні вимоги щодо стягнення з Верхньосироватської сільської ради середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 1146,16грн. по фактичний день прийняття рішення, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що факт несвоєчасної сплати коштів в сумі 5100 грн. , які були виплачені позивачу лише 12.07.2021р. за період з 05.03.2020р. по 24.03.2020р. в сумі 5100,44грн. відповідачем не заперечується . Термін затримки виплати коштів складає 326 днів, що також не спростовує відповідач.

Відповідно до вимог ст.116 Кодексу законів про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вже встановлено судом, кошти в сумі 5100,44 грн. були виплачені несвоєчасно.

Таким чином, є правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як це передбачено ст.117 КзПП України.

За підрахунками позивача їй належить до сплати сума коштів 248575грн. за затримку на 326 днів виплати заробітної плати з розрахунку середньоденної заробітної плати 762,50грн., як це вбачається з мотивувальної частини позовної заяви.

При цьому вирішуючи питання щодо розміру цього відшкодування, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця ( пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного позивачем, з огляду на те, що розмір простроченої заборгованості склав у загальній сумі 5100,44грн. Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 5100,44грн., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 9500 грн., суд зазначає наступне:

Позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, посилається те, що у зв`язку зі значною затримкою заробітної плати вона відчувала моральні страждання , втратила нормальні життєві зв`язки, змушена була економити, що спричинило приниження честі, гідності, ігноруванням прав позивачки, втратою у зв`язку зцим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

В свою чергу, суд зазначає, що сам факт затримки виплати заробітної плати , на який вказує позивач, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Обов`язок доказування факту отримання моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Стверджуючи, що моральну шкоду позивач не надав суду належних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною шкодою. Зокрема, суд зазначає, що такими доказами можуть бути документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я та звернення у зв`язку з цим до медичних закладів, тощо.

Посилання на те, що незаконними діями відповідача або бездіяльністю відповідача було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, завдана шкода його честі та діловій репутації також не знайшли свого підтвердження жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заявленою моральною шкодою в розмірі 9500 грн., то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (площа Козацької слави, 2, с. Верхня Сироватка, Сумський район, Сумська область, 42351, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 44 коп.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець