Справа № 280/6621/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6621/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року

у справі №280/6621/21

за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

до Заводського районного суду м. Запоріжжя

третя особа ОСОБА_1

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2021 р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області звернулось до суду з адміністративним позовом до Заводського районного суду м. Запоріжжя в якому просило:

- визнати неправомірними дії Заводського районного суду м. Запоріжжя щодо відмови від видання наказу про перерахунок суддівської винагороди судді Шалпегіної О.Л.;

- зобов`язати Заводський районний суд м. Запоріжжя видати наказ про перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 13 січня 2020 року з утриманням на користь державного бюджету суми зайво виплаченої судді ОСОБА_1 у період з 01 січня 2020 року по 13 січня 2020 року доплати до посадового окладу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 280/6621/21 в задоволенні адміністративного позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до Заводського районного суду м. Запоріжжя Шалпегіна О. Л. про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 280/6621/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Cкаржник вказує на те, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що у вимозі про усунення виявлених порушень, яка вказана в листі Управління Східного офісу Держаудитслужби, від територіального управління вимагалося забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету зайво виплачених доплат до посадового окладу судді, а вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою для виконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І квартал 2021 року Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області в період з 25.02.2021 по 25.05.2021 (із зупиненням в період з 15.03.2021 по 17.03.2021, з 22.03.2021 по 18.04.2021, з 29.04.2021 по 11.05.2021 та з 14.05.2021 по 16.05.2021) проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 (далі - ревізія).

За результатами проведення ревізії фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.05.2021 № 08.08-20/7, у якому фахівці Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області доходять висновку про те, що з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020 втратили право на отримання доплат до посадового окладу.

Не погодившись із вищевказаними висновком ТУ ДСАУ в Запорізькій області направило на адресу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області заперечення, у яких наголошувало на тому, що вважає зазначений висновок фахівців Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області безпідставним, а виплата суддям, які не здійснювали повноваження через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, доплат до посадового окладу у 2020 році здійснювалася відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 на підставі наказів, виданих головами місцевих загальних судів Запорізької області у межах їх повноважень.

08 липня 2021 року на адресу ТУ ДСАУ в Запорізькій області надійшов Висновок на заперечення до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, у якому зазначено, що усі вищевикладені заперечення територіального управління не приймаються.

Як наслідок, 12.07.2021 на адресу територіального управління надійшла вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 "Про усунення виявлених порушень", у якій вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

На виконання вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 ТУ ДСАУ в Запорізькій області на адресу Заводського районного суду м. Запоріжжя направлено лист від 21.07.2021 № 08-04/3104 з вимогою надати інформацію Управлінню Східного офісу Держаудит служби в Запорізькій області щодо стану виконання вимоги останнього від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021.

Окремо, здійснити перерахунок суддівської винагороди судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 13 січня 2020 року з утриманням зайво виплаченої доплати.

На адресу територіального управління надійшов лист Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2021 № 01-63/383/2021, в якому судом відмовлено у виданні наказу про проведення перерахунку суддівської винагороди судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 13 січня 2020 року з утриманням зайво виплаченої доплати.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області вважає такі дії Заводського районного суду м. Запоріжжя неправомірними у зв`язку з чим звернулося до суду.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Так, згідно з приписами частини першої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень частини другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Приписами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з приписами пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з приписами пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Натомість, відповідно до підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (текст яких написано вище).

Згідно з частинами першої-третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (Закон № 2453-VI тут і далі - в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Колегія суддів зазначає, що як вірно вказав суд першої інстанції, положення частини десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, є тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Водночас, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Так, у рішенні на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Також у вищезгаданому рішенні Конституційний Суд України вказав, що застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим та справедливим, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення. Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а вказав правовий висновок, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що Указом Президента України від 18.10.2013 № 570/2013 ОСОБА_1 призначена па посаду судді Кіровського районною суду м. Макіївки Донецької області.

Указом Президента України від 14.02.2015 83/2015 у межах п`ятирічного строку переведена на посаду судді Заводського районного суду м. Запоріжжя. П`ятирічний строк перебування на посаді судді у судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 завершився 18.10.2018.

Указом Президента України від 14.01.2020 № 7/2020 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2018 № 15-К судді ОСОБА_1 на підставі Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 поновлено виплату доплати за вислугу років (у розмірі 20% посадового окладу як такій, стаж роботи якої на момент видання наказу становив 08 років 01 місяць 04 дні).

З положень Акту, виплата доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 у період з 04.12.2018 року по 31.12.2019 року включно здійснювалася правомірно, оскільки на той момент був чинним и. 23 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VII1, згідно якою (як бланкетної норми права) питання суддівської винагороди регулювалися ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI. Із втратою чинності з 01.01.2020 року п. 23 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 1402-V1II питання суддівської винагороди регулюються сі. 135 зазначеного закону, частина 10 (щодо відсутності у суддів, які не здійснюють правосуддя, права на отримання доплат до посадового окладу ) якої не визнавалася неконституційною.

Позивач зазначає, що дії Заводського районного суду м. Запоріжжя щодо відмови у виданні наказу про утримання з суддівської винагороди судді ОСОБА_1 зайво виплачених доплат, є неправомірними. Вказаними діями відповідач перешкоджає територіальному управлінню забезпечити виконання ч. 10 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII та створює перешкоди для відшкодування на користь державного бюджету сум зайво виплаченої доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 за вислугу років у період з 01 січня 2020 року.

Натомість, враховуючи правові висновки Конституційного Суду України, які викладені у рішенні від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, а також правовий висновок Верховного Суду, вказаний у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки суддя Шалпегіна О.Л тривалий час не здійснювала правосуддя через обставини, які не залежали від її волі, зокрема і у спірний період з 1 січня 2020 р. по 13 січня 2020 р., то відповідно вона мала право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), а отже виплата їй доплати за вислугу років у цей період є правомірною.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що скасування доплати до посадового окладу ОСОБА_1 та видання наказу про перерахунок її суддівської винагороди відповідає задекларованим в ч.2 ст. 19 Конституції України засадам діяльності органів державної влади.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області не може бути причиною для вчинення та прийняття ТУ ДСА України в Запорізькій області і іншими особами протиправних дій та рішень,і доводами апеляційної скарги цей висновок не спростовано.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 280/6621/21 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 280/6621/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку та строки передбачені ст. ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко