Справа № 461/2064/22
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2064/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 )

представник позивача ? ОСОБА_2

(33028, вул. Чорновола 13, оф. 315, м. Рівне)

до

відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, )

про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

28.04.2022 року адвокат Ляшко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил. У прохальній частині позовної заяви позивач просить скасувати постанову Львівської митниці про порушення митних правил № 2756/20900/21 від 05.04.2022 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбачених ч. 4 ст. 481 МК України, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову покликається на те, що 05.04.2022 року Львівською митницею Державної митної служби України в особі в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходька Ю.Н.. було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 2756/20900/21, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбачених ч. 4 ст.481 Митного Кодексу України і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. 00 коп. Позивач вважає, що зазначена постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що розгляд справи про порушення митних правил та винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.04.2022 року здійснювався без участі ОСОБА_1 , що, в свою чергу, позбавило останнього можливості з`явитися до митного органу для участі у розгляді матеріалів, надання власних пояснень щодо суті спору, спростування викладених у протоколі обставин, реалізації інших процесуальних прав, як учасника даного провадження. Окрім того, позивач вважає, що він не є належною стороною зобов`язання, оскільки здійснюючи 19.01.2021 року ввезення на митну територію України «Обладнання для проведення монтажу магнітно-резонансного томографу» він діяв не як його набувач, а лише як водій Дочірнього підприємства «Вілона-міжнародні перевезення», тобто перевізника, який здійснював поставку цього обладнання. Відтак, вважає, що покладення на водія перевізника зобов`язання, щодо зворотного вивезення товару, після його передачі покупцю не є правомірним.

Також, позивач стверджує, що митним органом усупереч положенням ч.ч. 1,2 статті 108 МК України, не визначено для конкретного перевізника строк тимчасового ввезення товару та не проінформовано належним чином останнього про такий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку із запровадження карантинних обмежень та встановлення заборон на перетин кордону, в тому числі і з країнами Європейського Союзу, своєчасне вивезення позивачем за межі митної території України тимчасово ввезеного ним 19.01.2021 року «Обладнання для проведення монтажу магнітно-резонансного томографу» виявилось неможливим, з незалежних від позивача причин. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на наявність обставин непереборної сили, позивач та його представник вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 481 МК України, що дає підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2022 року поновлено ОСОБА_1 десятиденний строк оскарження постанови про порушення митних правил №2756/20900/21 від 05.04.2022 року Львівської митниці Державної митної служби України та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ляшко Дмитро Володимирович до Львівської митниці Державної митної служби про визнання протиправної та скасування постанови про порушення митних правил, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

12.05.2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутності.

17.05.2022 року від представника відповідача Р.В. Банаха надійшов відзив на позовну заяву. Зокрема, у відзиві представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, у відповідності до статті 460 МК України, не надав. Матеріали справи про адміністративне правопорушення свідчать про факт належного повідомлення позивача про заплановані дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване йому. Таким чином, представник відповідача вважає, що Львівською митницею правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволеній позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

03.06.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій останній просив не досліджувати додані відповідачем до відзиву документи, у зв`язку із порушенням процедури їх подання.

У судове засідання призначене на 20.06.2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином у відповідності до вимог статті 124 КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас, у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи у його та позивача відсутності

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання представником відповідача не наведено.

Крім того, суд враховує положення ст. 205 КАС України, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав . У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання, обізнаний про наявність даного адміністративного позову в провадженні суду, а також повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Судом встановлено, що 05.04.2022 року в.о. заступником начальника начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. винесено постанову, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 481 Митного кодексу України. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 34000 грн.

Зі змісту наведеної постанови вбачається, що 10 грудня 2021 року близько 02 години 48 хвилин громадянин ОСОБА_1 , прямуючи з Республіки Польща в Україну через м/п «Яворів» Львівської митниці на автомобілі реєстраційний номер НОМЕР_2 /ВК1704ХF, слідував смугою руху «червоний коридор». Під час проходження митного контролю та митного оформлення вищезазначеного транспортного засобу та спрацювання системи аналізу та управління ризиками, встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , згідно книжки (карнета) А.Т.А. від 20.11.2020 № DEКА 09765/20, 19.01.2021 року, здійснив ввезення на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» товару «Обладнання для проведення монтажу магнітно-резонансного томографу» (в кількості 11 позицій, вагою 1535 кг, загальною вартістю 3300 Євро) та встановлений термін зворотного вивезення вказаних вище товарів - 19.11.2021, станом на 10.12.2021 відповідно інформації наявної в ЄАІС, зазначені вище товари згідно книжки (карнета) А.Т.А. від 20.11.2020 № DEКА 09765/20 не вивезені з митної території України та не заявлені в інший митний режим.

Листом Львівської митниці від 23,12.2021 № 7,4-4-28-05/10/15815 ОСОБА_1 , запрошувався па м/п «.Яворів» Львівської митниці на 28.11.2021 р. о 16:00 год. для складання протоколу про порушення митних правил, однак у зазначений термін не прибув.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 статті 481 МК України передбачена адміністративна відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на двадцять діб.

Статтею 489 МК України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Гарантії забезпечення права на захист, а також обов`язок дотримання положень чинного законодавства під час адміністративного провадження суб`єктами владних повноважень спрямовані, серед іншого, на те, що, у постанові про притягнення особи до відповідальності повинно бути обґрунтовано і вмотивовано наведено юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ. Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Згідно статті 498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Водночас, органом уповноваженим на розгляд справи не було в повній мірі дотримано вищевказані вимоги закону та розглянуто справу у відсутності позивача, що в свою чергу позбавило ОСОБА_1 права надати під час розгляду справи пояснення з приводу складеного протоколу про порушення митних правил та надати з цього приводу відповідні докази.

Так, оскаржувана постанова містить дані про неявку позивача для складання протоколу про порушення митних правил. Натомість оскаржувана постанова не містить даних про виклик позивача на розгляд справи (протоколу), а також доводів щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності позивача.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що у позивача існували підстави незалежні від його волі, тобто об`єктивні обставини, які позбавили його можливості з`явитися до митного органу для участі у розгляді справи, надання власних пояснень, в тому числі з приводу спростування викладених у протоколі обставин, реалізації ним інших процесуальних прав. Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 11.03.2022 року № 12, позивача було прийнято на військову службу у Збройні Сили України водієм інженерно-саперного відділення, у зв`язку із введенням у країні військового стану.

Наведена обставина, тобто неможливість позивача реалізувати свої права з поважних причин, ставить під сумнів справедливість та об`єктивність провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки під час розгляду справи митним органом не забезпечено участі при розгляді справи особи відносно якої вирішується питання притягнення до відповідальності чи його захисника, у зв`язку із чим у повній мірі не з`ясовано питання ступеня вини позивача, наявності чи відсутності складу правопорушення у діях особи. Зокрема, постанова не містить мотивів щодо оцінки твердження позивача про те, що у день коли на митну територію України було ввезено товар «Обладнання для проведення монтажу магнітно-резонансного томографу» (в кількості 11 позицій, вагою 1535 кг, загальною вартістю 3300 Євро), він перетинав кордон в якості водія Дочірнього підприємства «Вілона-міжнародні перевезення», який здійснював поставку цього обладнання, тобто він не є ані власником товару, ані його кінцевим набувачем, а лише забезпечував вантажне перевезення відповідного товару до замовника.

Так, оскаржувана постанова не містить посилання на докази які вказують на те, що позивач є власником ввезеного товару.

Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 481 МК України відповідачем належним чином не доведена.

При цьому, оскаржувана постанова не містить даних про оцінку позиції позивача, що вказує на неповноту дослідження обставин справи

За таких обставин, суд вважає, що мотиви наведені митним органом в оскаржуваній постанові на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 481 МК України, не є достатніми, оскільки провадження у справі відбулось без забезпечення принципу повноти дослідження обставин справи, а тому суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати.

Також, що стосується наявного у матеріалах справи відзиву, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вимоги до змісту та порядку подання відзиву на позовну заяву визначені ст. 162 КАС України. Частинами 1, 3 вказаної статті КАС України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. При цьому, згідно ч. 4 ст. 162 КАС України, до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч.9 ст. 79 КАС України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Аналіз вказаних вище положень КАС України дозволяє прийти до висновку, що в разі подання відзиву на позовну заяву, відповідач зобов`язаний надіслати (надати) копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. При цьому, одночасно з відзивом на позовну заяву відповідач має подати до суду докази його направлення (вручення) іншим учасникам справи. Аналогічні вимоги встановлені до подачі доказів, які подаються до суду учасниками процесу.

Разом з тим, до відзиву на позовну заяву відповідачем не було додано документів, що підтверджують його направлення (вручення) позивачу.

Суд наголошує, що від виконання відповідачем обов`язку щодо направлення копії відзиву на позовну заяву та долучених до нього документів позивачу залежить реалізація останнім у встановлений судом строк права на подання відповіді на відзив, що, в свою чергу, на переконання суду, сприятиме об`єктивному встановленню обставин у справі та її правильному вирішенню.

Як вбачається зі змісту відповіді на відзив, представник позивача просить суд не досліджувати додані відповідачем до відзиву документи, у зв`язку із порушенням процедури їх подання, а саме стороною позивача не було одержано додатків до відзиву.

Отже, враховуючи зазначені процесуальні норми та наведені вище мотиви, а саме недотримання відповідачем процедури подачі доказів суду та надсилання їх стороні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для дослідження долучених до відповіді на відзив документів.

Разом з тим, оцінюючи сам відзив, а саме наведені у ньому доводи, слід відзначити, що митний орган вказує про надання представником ОСОБА_1 копій документів. Натомість, оскаржувана постанова не містить даних щодо змісту цих документів, мотивів їх врахування або відхилення, тобто у постанові не наведено достатніх даних які вказують на повноту дослідження обставин справи.

Вимога стосовно вмотивованості процесуального рішення вказує на те, що таке повинно містити належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вмотивованість процесуального рішення це фактичне відображення всіх мотивів та обґрунтувань даного рішення у його змісті. Зокрема, таке процесуальне рішення повинно містити відомості про доводи та міркування учасників провадження, їх оцінку та врахування або відхилення на підставі конкретно визначених мотивів та доказів, обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення доказів і доводів на які посилається відповідний учасник провадження, норми права, які застосовані при розгляді клопотання, з наданням належного обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми та процесуальні положення мають бути застосовані у конкретній ситуації.

Вмотивованість процесуального рішення забезпечує дотримання принципу верховенства права, об`єктивності під час з`ясування обставин справи (оцінки доводів учасника провадження), дотримання основоположних прав та інтересів людини та громадянина під час провадження. В свою чергу, недотримання наведеної вимоги щодо наведення належних та достатніх мотивів у процесуальному рішенні може призвести до недотримання загальних засад адміністративного та митного законодавства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що наявність тих чи інших доказів без наведення їх належної оцінки у оскаржуваному рішенні, окремо вказує на невідповідність оскаржуваного рішення вимогам закону. Водночас, недотримання процедури розгляду справи, зокрема розгляд справи за відсутності особи яка притягується до відповідальності, яка не прибула на розгляд справи з поважних причин (призов до лав ЗСУ) свідчить про неповноту розгляду справи, оскільки така особа не мала можливості реалізувати свої процесуальні права з об`єктивних причин.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід направити на новий розгляд до Львівської митниці. При цьому, під час розгляду справи уповноваженому органу слід врахувати обставини, наведені у даному судовому рішенні, які стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, усунути вказані недоліки та належним чином оцінити доводи позивача щодо відсутності у його діях складу правопорушення.

Водночас, суд вважає, що у даній справі відсутні законні підстави для закриття провадження на даному етапі адміністративного провадження, адже обставини на які посилається позивач підлягають перевірці під час нового розгляду справи митним органом.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати належить віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил №2756/20900/21 від 05.04.2022 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбачених ч. 4 ст. 481 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 34 000 грн.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 4 ст. 481 МК України направити на новий розгляд до Львівської митниці Державної митної служби України.

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1
( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Представник позивача ? Ляшко Дмитро Володимирович
(33028, вул. Чорновола 13, оф. 315, м. Рівне)
Відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби
(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, )

Повний текст судового рішення складений 20.06.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.