Справа № 640/11949/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 05 листопада 2021 року) у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2, №,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 25.03.2019 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 25.03.2019 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується із висновками Акта перевірки контролюючого органу, згідно з якими встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1057355 грн., оскільки відповідність кількісних показників товару в даних бухгалтерського обліку підтверджує факт реалізації (продажу) товарів, а висновок відповідача про списання товарів позивачем є помилковим. Зокрема, залишок пального станом на 30.09.2018 року становить 54 451,170 л на суму 1179101,22 грн., а висновок перевірки щодо обсягів пального є необґрунтованим, оскільки підприємство не має окремих ємностей для зберігання нафтопродуктів, з огляду на що, не має обов`язку проводити інвентаризацію залишків пального. Крім того, позивачем, як постачальником різноманітних олій, в рекламних цілях надаються контрагентам зразки пропонованих товарів. Так, в листопаді 2017 року безоплатно передано потенційним контрагентам зразки олії соняшникової рафінованої дезодорованої марки П та проведено її списання на суму 64812,00 грн. Враховуючи те, що податковий облік орієнтовний та має відповідати обліку бухгалтерському, фінансовий результат за звітний період розраховується за правилами бухгалтерського обліку, а потім коригується на податкові різниці, передбачені розділами І, ІІ, ІІІ та ХХ Податкового кодексу України, норми якого не містять ніяких вимог коригування фінансового результату по операціях по безоплатній передачі товарів. Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2019 року №2.

Зокрема, на переконання позивача, податкове повідомлення - рішення від 25.03.2019 року №2 також є безпідставним, оскільки господарські операції та їх документальне підтвердження є достовірним, а висновки, викладені у Акті перевірки щодо безпідставного списання товару на загальну суму 11657782 грн. спростовується даними бухгалтерського обліку позивача.

Крім того, загальні висновки відповідача щодо твердження про заниження податку на додану вартість, викладені у Акті перевірки, щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок не нарахування податкових зобов`язань під час використання товарів, матеріалів і сировини, як це передбачено підпунктом «г» пункту 195.8 статті 195 Податкового кодексу України, не відповідає дійсності, не ґрунтується на даних первинних документів та бухгалтерського обліку.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 25.03.2019 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 25.03.2019 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 червня 2022 року на 10 год 10 хв.

15 червня 2022 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про участь в режимі відеконференції.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 195 КАС України визначений порядок участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За змістом частини 1 статті 195 КАС України передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Частиною 2 статті 195 КАС України встановлено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 195 КАС України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

Отже, прийняття рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом, а не обов`язком суду. Указана норма не передбачає обов`язкового проведення судового засідання у режимі відеоконференції у разі наявності про це клопотання сторони, якщо відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Як вказав Верховний Суд в ухвалі від 05 червня 2018 року у справі № 554/8322/16-а, аналіз статті 195 КАС України свідчить, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Зазначена стаття не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.

У своїй заяві представник позивача не наводить обґрунтованих підстав, щодо неможливості його участі та участі самого позивача у судовому засіданні для особистого надання пояснень щодо змісту та ставлення до апеляційної скарги.

Окрім зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на недотримання процесуал тних строків щодо подання зазначеної вище заяви.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Водночас, сторони мають можливість надати письмові пояснення, відзив або заперечення до апеляційної скарги у встановленому порядку.

Отже, на переконання колегії суддів, апеляційний розгляд справи може відбутись і за відсутності позивача та його представника, а правову позицію останнього буде прийнято колегією суддів до уваги.

Враховуючи викладене, заява представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що наказом ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 року №17784 призначено з 28.12.2018 року по дату завершення перевірки тривалістю 20 робочих днів документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Укрмаслотрейд» щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року, валютного - за період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року (далі також - спірна перевірка).

11.12.2018 року ГУ ДФС у м. Києві складено Повідомлення №121537/10/26-15-14-08.

Про результати проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Укрмаслотрейд» ГУ ДФС у м. Києві складено Акт від 18.02.2019 року №114/26-15-14-02-03/39437627 (далі також - Акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем порушено, зокрема:

- пункти 44.1, 44.2 статті 44, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 298401 грн., в тому числі по періодам: 2017 рік на суму 298401 грн.;

- пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість на суму 1057355 грн., в тому числі по періодах: лютий 207 року на суму 591 грн., за травень 2017 року на суму 1903 грн., за липень 2017 року на суму 7027 грн., за серпень 2017 року на суму 1686 грн., за вересень 2017 року на суму 20 грн., за жовтень 2017 року на суму 91186 грн., за вересень 2018 року на суму 25798 грн.

Вважаючи висновки Акта перевірки безпідставними, ТОВ «Укрмаслотрейд» направлено Заперечення на Акт вх.№55252/10 від 11.03.2019 року.

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 20.03.2019 року №51504/10/26-15-14-02-03 «Про розгляд заперечення» ТОВ «Укрмаслотрейд» повідомлено про залишення Акта перевірки без змін, а заперечень - без задоволення.

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення від 25.03.2019 року:

- №2 за платежем податок на прибуток у розмірі 373 001,00 грн.;

- №2 за платежем податок на додану вартість у розмірі 1 321 694,00 грн.

Рішенням ДФС України від 29.05.2019 року №24606/6/99-99-11-04-01-25 скаргу ТОВ «Укрмаслотрейд» від 05.04.2019 року вх.№12678/6 на податкові повідомлення-рішення від 25.03.2019 року № 2 та №2 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до змісту підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктом 77.1. статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пунктів 77.4.-77.9. статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 85.1., 85.2, 85.4 статті 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до абзацу 1 пункту 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з абзацом 1 пункту 86.7. статті 87 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.8., 86.10 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

З матеріалів справи судом встановлено дотримання ГУ ДФС у м. Києві процедури здійснення документальної планової виїзної перевірки та оформлення її результатів, що не ставиться під сумнів позивачем.

Щодо суті встановлених ГУ ДФС у м. Києві порушень податкового законодавства України позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.2. статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент здійснення господарський операцій між позивачем та контрагентами) (далі також - Закон №996) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Частинами першою - п`ятою статті 9 Закону №996 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Порядок відображення в обліку витрат на рекламу та збут регулюються положеннями П(С)БО 16 «Витрати». Згідно з пунктом 5 П(С)БО 16, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідно до висновків Акта перевірки, на порушення вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статті 9 Закону №996, П(С)БО 16, ТОВ «Укрмаслотрейд» завищено показники рядка 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати всього на 1657782 грн. за період 2017 року, що вплинуло на формування податку на прибуток.

Так, перевіркою відображених у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» показників за період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року у загальній сумі 561094, 3 тис., встановлено, що на формування зазначеного рядка мало вплив здійснення операцій, пов`язаних з придбанням олії соняшникової в асортименті, соняшникового фосфатидного концентрату, призначених для продажу, транспортно-експедиційних послуг, придбання запасних частин, послуг технічного обслуговування автомобілів, придбання пального, нарахована амортизація основних засобів виробничого призначення, заробітна плата та відрахування на неї працівників, зайнятих на виробництві, та інші витрати, безпосередньо пов`язані з формування собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

Порушення встановлено на підставі таких документів: оборотно-сальдових відомостей по рахункам 10, 13, 15, 20, 22, 23, 26, 28, 311, 377, 631, 65, 66, 90, 91 та інших в розрізі субрахунків, господарських договорів з додатками, рахунків-фактур, видаткових накладних, банківських виписок, відомостей доходів та інших наданих документів.

В ході перевірки встановлено, що відповідно до картки рахунку 90 «Собівартість реалізованих товарів» ТОВ «Укрмаслотрейд» здійснено списання товару (концентрату фосфатидного, олії соняшникової рафінованої дезодорованої вимороженої марки «П» розливна, олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого ґатунку (розливна)) в 2017 році (28.02.2017 року, 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, 31.07.2017 року, 31.08.2017 року, 30.09.2017 року, 31.10.2017 року, 30.11.2017 року, 31.12.2017 року) без отримання доходу на загальну суму 1592970 грн., які не реалізовано позивачем.

Відповідачем зазначено, що згідно з наданих до перевірки актів інвентаризації ТМЦ, нестач та надлишків не встановлено. Первинні документи щодо здійснення таких операцій не надані.

Дослідивши Акт перевірки (стор. 6), встановлено, що висновок про безпідставне списання позивачем товару за 2017 рік у сумі 1592970 грн., відповідач обґрунтовує наступними даними: період, документ, аналітика ДТ, аналітика Кт, рахунок ДТ, сума Дт, рахунок Кт, сума Кт. Далі в рядках таблиці перелічено проведення, які здійснено документом «закриття місяця - коригування вартості списання» в дебет рахунку 902 в кореспонденції з кредитом рахунку 281 «Товари», а також наведено суми таких проведень у гривнях. В той же час, контролюючим органом не вказано одиницю виміру та кількість списаних товарів.

В той же час, відповідач дійшов висновку про те, що дані товари не реалізовано позивачем, а первинні документи щодо здійснення таких операцій до перевірки не надано.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові відомості. В свою чергу, інформація, що мститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Так, у Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про списання товарів, які не реалізовано на підставі запису в обліковому регістрі підприємства «Картка рахунку», в якій відображено проведення в Дебет рахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» з кредита рахунку 281 «Товари на складі».

Відповідно до вимог Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 року №291, (Рахунок 90) рахунок другого порядку 902 «Собівартість реалізованих товарів» є субрахунком рахунку першого порядку 90 «Собівартість реалізації», на якому узагальнюється інформація про собівартість реалізованої продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг. При цьому, в дебеті субрахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається П(С)БО 9 »Запаси».

Рахунок другого порядку 281 «Товари на складі» є субрахунком рахунку першого порядку 28 «Товари». На цьому рахунку ведеться облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу. На субрахунку 281 «Товари на складі» ведеться облік руху та наявності товарних запасів, що знаходяться на оптових та розподільчих базах, складах, овочесховищах, морозильниках тощо.

Вказаною Інструкцією встановлено, що субрахунки використовуються підприємствами, виходячи з потреб управління, контролю, аналізу й звітності та можуть ними доповнюватися введенням нових субрахунків (рахунків другого, третього порядків) із збереженням кодів (номерів) субрахунків цього Плану рахунків. Порядок ведення аналітичного обліку та кореспонденції рахунків, що не наведена в Інструкції, встановлюється підприємством, виходячи з норм цієї Інструкції, положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку та управлінських потреб.

В той же час, Інструкцією визначено ведення бухгалтерського обліку на субрахунках в аналітичному розрізі з вимогою забезпечити кількісно-сумову та якісну (марка, сорт, розмір тощо) інформацію про наявність і рух об`єктів бухгалтерською обліку на відповідному синтетичному рахунку класу 1 «Необоротні активи», 2 «Запаси» та 0 «Позабалансові рахунки».

Згідно з поясненнями позивача, ТОВ «Укрмаслотрейд» встановлено порядок, при якому аналітичний облік на рахунку 281 «Товари на складі» ведеться в розрізі номенклатури та складів у кількісному та сумовому вираженні, а на рахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» в розрізі номенклатурних груп та статей витрат у сумовому вираженні.

У відповідності до пункту 16 П(С)БО 9 при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів: середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО); нормативних витрат; ціни продажу.

Тобто, при вибутті запасів підприємство застосовує оцінку, за одним з вищеперелічених методів.

Наказом ТОВ «Укрмаслотрейд» про облікову політику від 03.01.2017 року №1 підприємством встановлено метод середньозваженої собівартості.

Згідно з пунктом 18 П(С)БО 9 оцінка кожної операції з вибуття запасів може здійснюватися за середньозваженою собівартістю діленням сумарної вартості таких запасів на дату операції на сумарну кількість запасів на дату операції.

Первинним документом, що підтверджує факт постачання товарів (товарно- матеріальних цінностей), як правило, від постачальника до покупця, є видаткова накладна.

Форма видаткової накладної не затверджена жодним нормативно-правовим актом, разом з тим, остання має відповідати вимогам статті 9 Закону №996.

В свою чергу, собівартість реалізованих товарів оцінюється за методами середньозваженої вартості відповідно до вимог П(С)БО 9.

Так, аналітичний облік кількості та вартості руху товару ведеться на рахунку 281.

Тобто, для того, щоб зробити висновок про рух, в тому числі, списання товарів у кількісному вираженні, предметом дослідження має бути не лише вартість, а й кількість (об`єм) товарів, які могли бути списані без реалізації.

Водночас, у Акті перевірки не вказано, яка саме кількість товарів списано позивачем без отримання доходу.

Таким чином, відповідачем, не дослідивши рахунок 281, зроблено безпідставний висновок про порушення позивачем податкового законодавства України в цій частині лише посилаючись на зведений документ, який не мітить інформації щодо предмета перевірки.

Крім того, дослідивши подані позивачем первинні документи, зокрема, видаткові накладні, рахунки-фактури, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що в лютому 2017 року позивачем здійснено списання вартості концентрату фосфатидного на суму 12868,11 грн., що відображено кореспонденцією рахунків Дт 902 Кт 281, без отриманого доходу (кількість списаного концентрату фосфатидного контролюючим органом не вказана).

Проте, згідно з видатковими накладними №232 від 03.02.2017 року, №233 від 03.02.2017 року, №269 від 10.02.2017 року, №396 від 24.02.2017 року, №397 від 24.02.2017 року, у лютому місяці позивачем реалізовано 116890 кг концентрату фосфатидного на суму 3832164,76 грн.

Крім того, за висновками відповідача, позивачем здійснено списання вартості концентрату фосфатидного в лютому 2017 року на суму 12868,11 грн., в березні 2017 року на суму 1,94 грн., у вересні 73,86 грн., у листопаді 2017 року 35620,68 грн., що відображено кореспонденцією рахунків Дт 902 Кт 281, без отримання доходу (кількість списаного концентрата фосфатидного контролюючим органом не вказано).

Однак дане твердження не відповідає матеріалам справи. Судом встановлено, що у лютому місяці підприємством було реалізовано 116 890 кг концентрату фосфатидного на суму 3 832 164,76 грн., про що свідчать первинні документи та зведені бухгалтерські регістри. Вартість реалізованого концентрату в сумі 2881215, 11 грн. в кількості 116890 кг відображено у бухгалтерському обліку записом Дт 902 Кг 281, що підтверджується даними аналітичного обліку за рахунком 281. Про це також свідчить дані кількісного обліку товару. Так на початок лютого 2017 року на рахунку 281 - 169140 кг концентрату фосфатидного на суму 4136783, 88 грн. За даними обліку надійшло 89750 кг на суму 2243750 грн. Реалізовано - 116890 кг на суму 2881215,11 грн.

Дані аналітичного обліку рахунків 902 та 281 тотожні відповідним даним синтетичних рахунків, які використано позивачем для формування фінансової та податкової звітності.

Отже, залишок на кінець лютого - початок березня склав 142000 кг на суму 3499318,77 грн.

У березні позивачем реалізовано 115550 кг на загальну суму без ПДВ та списана вартість реалізованого концентрату на суму 2847814,48 грн. Залишок на кінець березня початок квітня склав 26450 кг на суму 651504,29 грн. Протягом квітня - липня ані отримання ані реалізації концентрату фосфатидного не відбувалось, що не спростовано відповідачем.

У серпні 2017 року підприємством отримано 5050 кг фосфатиду та таку ж кількість реалізовано. Залишок на кінець серпня - початок вересня - 26450 кг на суму 653006,52 грн.

У вересні 2017 року позивачем отримано 145000 кг концентрату на суму 3650707 грн. Залишок на кінець вересня склав 171 449, 995 кг на суму 4303076,39 грн.

Протягом жовтня операцій з концентратом фосфатидним не відбувалось, та у жовтні 2017 року позивачем отримано 25240 кг концентрату фосфатидного вартістю 315500 грн. та реалізовано 20 075 кг концентрату на суму 549549,72 грн. Залишок концентрату фосфатидного склав 176614,995 кг, вартість залишку 4 147 146, 94 грн., що відображено в аналітичному бухгалтерському обліку та у річній фінансовій звітності підприємства.

Отже, висновок відповідача про списання концентрату фосфатидного, який не реалізовано позивачем, спростовується даними первинного бухгалтерського обліку.

Зокрема, не знайшов свого підтвердження висновок відповідача про те, що в лютому 2017 року позивачем здійснено списання вартості олії соняшникової рафінованої дезодорованої вимороженої марки «П» (розливна) (далі - «олія соняшникова рафінована дезодорована») на суму 49622,17 грн. та на суму 1200,00 грн., що відображено кореспонденцією рахунків Дт 902 Кт 281, без отримання доходу.

Кількість цієї олії в Акті перевірки не вказано, а отже контролюючим органом не доведено правомірність встановленого факту фізичного вибуття олії соняшникової дезодорованої та ії списання у фізичному об`ємі.

Разом з тим, беручи до уваги первинні документи підприємства та облікові регістри висновується, що у лютому 2017 року залишок на початок місяця складав 62,439 тон на суму 1196747,49 грн. Позивачем отримано 1033,29 т на суму 20553183,33 грн., продано 1082,538 т на суму 27377642, 72 грн. (з ПДВ), залишок на кінець лютого - початок березня 23,191 т олії.

Щодо висновку контролюючого органу, що у березні місяці позивачем списано олії соняшникової рафінованої дезодорованої на суму 618 961,31 грн. та 400 грн., колегія суддів зазначає, що фізичний об`єм, при цьому не вказано.

В свою чергу, за даними первинних документів та облікових регістрів позивачем отримано 812, 63 т на суму 16 252 600, 00 грн., реалізовано - 834, 701 т на суму 21383687,00 грн. (з ПДВ). Залишок на кінець березня - початок квітня 2017 року - 1.120 т олії.

Протягом квітня - вересня контролюючим органом встановлено списання олії соняшникової рафінованої дезодорованої на суми 29072,57 грн. та 0,05 грн. в липні, в серпні 2017 року - 42,11 грн., у вересні 2017 року - 26,10 грн. (всього за квітень - вересень - 29140,83 грн.).

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що за цей період позивачем отримано 6245,610 т олії на суму 121686473,73 грн, та продано 6217,018 т на суму 157798200,6 грн., залишок на кінець вересня - початок жовтня склав - 29,712 т.

Крім того, на переконання контролюючого органу, у жовтні 2017 року позивачем списано без реалізації олії на суму 455159,23 грн. (не вказано кількість олії).

Водночас, згідно первинних документів та облікових регістрів підприємством у жовтні отримано 1443, 790 т олії на суму 28883988,00 грн., та реалізовано 1443,085 т на суму 37305813,10 (з ПДВ). Залишок на кінець жовтня - початок листопада склав 29,457 т олії.

Відповідачем також встановлено, що у листопаді місяці 2017 року позивачем списано без реалізації олії на суму 237,92 грн. та 0,14 грн., в той час, як згідно даних первинних документів та облікових регістрів підприємством отримано 868,91 т олії на суму 17551982,00 грн., реалізовано 866,71 т на суму 22436334, 06 грн. (з ПДВ) та списано у господарській діяльності згідно акту списання - 3,207 т на суму 64760,40 грн. Залишок на кінець листопада - початок грудня склав - 28, 450 т.

Зокрема, контролюючим органом встановлено, що у грудні 2017 року встановлено списання без реалізації олії на суму 359629,93 грн. Кількість списаної олії в Акті перевірки не вказано. При цьому згідно даних первинних документів та облікових регістрів у грудні 2017 року підприємством отримано 954,330 т олії на суму 19116686, 00 грн., та реалізовано 982,315 т на суму 25302487,68 грн. (з ПДВ). Залишок на 31.12.2017 року склав 0,465 т, який відображено у аналітичній оборотній відомості за рахунком 281 «Товари». Вартість 0,465 т олії згідно з відомості склала 9135,99 грн., та відповідає даним, які відображено у зведених регістрах, бухгалтерській та фінансовій звітності на 31.12.2017 року.

Відповідачем встановлено, що у лютому 2017 року позивачем здійснено списання вартості олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого ґатунку (розливної) (далі - «олія соняшникова нерафінована») на суму 1175,40 грн. та що відображено кореспонденцією рахунків Дт 902 Кт 281, без отримання доходу. Кількість такої олії в Акті перевірки не вказано, отже контролюючим органом не доведено факту фізичного вибуття олії соняшникової нерафінованої та її списання у фізичному об`ємі.

Разом з тим, відповідно до змісту первинних документів підприємства та облікових регістрів висновується, що у лютому 2017 року залишок на початок місяця складає 0,769 т на суму 14091,10 грн. Отримано 35,5 т на суму 673000,01 грн., продано 35,531 т на суму 27377642,72 грн. (з ПДВ), залишок на кінець лютого - початок березня 2017 року - 0,738 т олії.

Відповідно до Акта перевірки, контролюючим органом встановлено, що у березні без реалізації списано олії нерафінованої на суму 1188,38 грн., кількість олії в Акті перевірки не вказано. Згідно з первинними документами, поданими позивачем до матеріалів справ, останнім отримано 18,00 т олії на 345000 грн., та реалізовано 18,00 т на суму 429408 грн. (з ПДВ), залишок на кінець березня - початок квітня - 0,738 т олії.

У квітні згідно з Актом перевірки відповідач дійшов висновку про списання позивачем без реалізації олії нерафінованої на суму 2953,55 грн., кількість такої олії в акті не вказано.

Згідно з первинних документів позивачем отримано 80,61 т олії на 1469725 грн., та реалізовано 80,710 т на суму 1918112,34 грн. (з ПДВ), залишок на кінець квітня - початок травня - 0,638 т олії.

Відповідачем встановлено, що у травні позивачем списано без реалізації олії нерафінованої на суму 9516,96 грн., кількість такої олії в Акті перевірки не вказано. Згідно з первинних документів позивачем отримано 69,33 т олії на 1250912,51 грн. та реалізовано 69,533 т на суму 1641898,25 грн. (з ПДВ), залишок на кінець травня - початок червня - 0,435 т олії.

Протягом червня контролюючим органом не встановлено списання олії соняшникової рафінованої дезодорованої, в той час, як з первинної документації судом встановлено, що за цей час підприємством отримано 45,140 т олії на суму 827932,66 грн., та продано 45,124 т на суму 1072181,52 грн.(з ПДВ), залишок на кінець червня - початок липня склав - 0,451 т.

Згідно з Актом перевірки контролюючим органом встановлено, що у липні без реалізації позивачем списано олії нерафінованої на суму 5874,17 грн., кількість такої олії в Акті перевірки не вказано.

З первинних документів встановлено, що за спірний період позивачем отримано 37,34 т олії на 685189,00 грн., та реалізовано 37,460 т на суму 881200,08 грн. (з ПДВ), залишок на кінець липня - початок серпня - 0,331 т олії.

Згідно з висновком Акта перевірки контролюючий орган дійшов висновку про списання позивачем у липні 2017 року без реалізації олії соняшникової нерафінованої вимороженої вищого ґатунку (розливної) на суму 187,50 грн., кількість такої олії в акті не вказано.

Зокрема, контролюючий орган дійшов висновку, що у серпні позивачем списано без реалізації олії нерафінованої на суму 8398,18 грн., кількість такої олії в акті не вказано. Проте, згідно з первинних документів позивачем отримано 45,37 т олії на 858878,50 грн. та реалізовано 45,653 т на суму 1148055,60 грн. (з ПДВ), залишок на кінець серпня - початок вересня - 0,048 т олії.

Контролюючим органом не встановлено списання позивачем олії соняшникової рафінованої дезодорованої протягом вересня 2017 року, разом з тим, підприємством отримано 34,68 т олії на суму 643066, 00 грн., продано 34,564 т на суму 856973, 76 грн. (з ПДВ), залишок на кінець вересня - початок жовтня склав - 0,164 т.

Згідно з Актом перевірки у жовтні місяці позивачем списано без реалізації олії нерафінованої на суму 768,31 грн., кількість такої олії в акті не вказано.

Відповідно до первинних документів позивачем отримано 42,21 т олії на 810755,75 грн. та реалізовано 41,574 т на суму 1036950, 68 грн. (з ПДВ). Залишок на кінець жовтня- початок листопада - 0,800 т олії.

Контролюючим органом не встановлено списання позивачем олії соняшникової рафінованої дезодорованої протягом листопада. В той же час, з матеріалів справи встановлено, що за цей час підприємством отримано 1,97 т олії на суму 37824, 00 грн. та продано 1,97 т на суму 47280, 00 грн.(з ПДВ), залишок на кінець листопада - початок грудня склав - 0,8 т.

Протягом грудня операцій з олією соняшниковою нерафінованою невимороженою першого ґатунку (розливною) не відбувалося, залишок 0,8 т зафіксовано та відображено в оборотно-сальдовій відомості на кінець 2017 року та відображено у бухгалтерській та фінансовій звітності підприємства, з огляду на що, висновок відповідача про списання позивачем олії без реалізації спростовано позивачем.

Таким чином, сума реалізації товарів Концентрат фосфатидний, олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена марки «П» (розливна), олія соняшникова нерафінована не виморожена першого ґатунку (розливна), олія соняшникова нерафінована виморожена вищого ґатунку (розливна) за 1 рік склала 361506733,28 грн.

Матеріалами справи встановлено, що вказану суму позивачем відображено проведеннями Дт 361 Кт 702, та за мінусом ПДВ 58711521 грн. включено до складу чистого доходу від реалізації товарів, робіт та послуг, про що свідчать проведення Дт 702 Кт 791 рахунку та дані Звіту про фінансові результати за 2017 рік (рядок 2000 всього 337055100 грн.). Вартість таких проданих товарів склала 278835508,06 грн. (проведення Дт 902 Кт 281 та у порядку закриття рахунків на рахунок фінансових результатів Дт 791 Кт 902) відображена у складі собівартості реалізованих товарів (рядок 2050 всього 326128700 грн.) Звіту про фінансові результати. Перелічені показники сформували фінансовий результат підприємства (рядок 2290 звіту про фінансові результати 1 111 900 грн.) у сумі, врахованій у рядку 02 Декларації податку на прибуток підприємства для визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток.

Отже, встановлено відсутність порушення позивачем вимог стандартів бухгалтерського обліку та положень податкового законодавства України, в той час, як відповідачем не доведено правомірність викладених у Акті перевірки висновків про списання позивачем товарів на загальну суму 1 592 969,57 грн. без реалізації.

Крім того, відповідно до картки рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» ТОВ «Укрмаслотрейд» здійснено списання товару 24.11.2017 року «Олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена марки «П» розливна» на загальну суму 64812 грн., що підтверджується проводкою ДТ 947 «Нестачі і витрати від псування цінностей» КТ 281 «Товари на складі».

Відповідачем зазначено, що згідно з наданих до перевірки актів інвентаризації ТМЦ, нестач та надлишків не встановлено. Первинні документи щодо здійснення таких операцій не надані.

Заперечуючи проти висновків Акта перевірки, позивачем зазначено про рекламну мету надання зразків різноманітних олій позивачем, як постачальником, своїм контрагентам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що первинними документами, які підтверджують віднесення на витрати підприємства рекламних заходів, можуть бути, зокрема, наступні документи: договір з партнером, в якому визначено порядок передачі виставкових зразків; наказ підприємства про облік передачі та списання зразків товару в рекламних цілях; акт приймання - передачі виставкових зразків для підтвердження факту передачі зразків від однієї сторони до іншої; акт списання (для відображення факту списання зразків продукції зі складу на витрати звітного періоду).

Так, позивачем надано наступні документи, як-то: наказ ТОВ «Укрмаслотрейд» від 10.01.2017 року №5 «Про безкоштовну роздачу продукції в рекламних цілях», Акт про списання товару №51 від 24.11.2017 року про те, що відповідно до наказу від 10.01.2017 року №5 для розширення ринку, з метою залучення нових покупців з подальшим збільшенням реалізації продукції з 10.01.2017 року по 23.11.2017 року безоплатно роздано в рекламних цілях олію рафіновану у кількості 3, 2017 т на суму 64812, 06 грн. відповідним підприємствам (у Акті наведено перелік підприємств та кількості олії на кожне з підприємств), оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 за 2017 рік - олія рафінована, оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 за 2017 рік - олія нерафінована, оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 за 2017 рік - концентрат фосфатидний, оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 за 02-05, 07-12 місяці 217 року, оборотно-сальдові відомості по рахунку 362 за 02,03 місяці 2017 року.

Також, колегія суддів звертає увагу нате, що Акт про списання товару №51 від 24.11.2017 року містить всі обов`язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону №996.

Матеріалами справи встановлено, що у картці за рахунком 94 «Інші витрати операційної діяльності» вказано, що товар «Олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена марки «П» розливна» у кількості 3, 207 т на загальну суму 64812, 06 грн., списано згідно з Актом списання №59 від 24.11.2017 року.

Згідно з пунктом 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Пунктом 12 П(С)БО 16 до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Відповідно до пункту 21 П(С)БО 16, витрати операційної діяльності групуються за такими економічними елементами: матеріальні затрати; витрати на оплату праці; відрахування на соціальні заходи; амортизація; інші операційні витрати.

Згідно з пунктом 20 П(С)БО 16, до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.

Отже, у відповідності до пункту 20 П(С)БО 16 вартість товарів позивачем правомірно віднесено до складу інших операційних витрат та відображено у складі показника «Інші операційні витрати» за рядком 2180 Звіту про фінансові результати за 2017 рік.

Колегія сулів звертає увагу на те, що серед різниць, передбачених ПКУ, не передбачено в складі коригувань будь-яких витрат, пов`язаних з рекламою та збутом, відповідно такі витрати можуть бути визнані для цілей оподаткування без обмежень.

Щодо оподаткування ПДВ, то за своєю суттю безоплатно передані товариством виставкові зразки товару є рекламними матеріалами, що не призначені для реалізації чи споживання. Такі активи за загальним правилом не належать до оборотних і не є товаром у розумінні податкового законодавства. Тому їх безоплатна роздача не утворює об`єкт оподаткування ПДВ. Фактично передача рекламних матеріалів іншим особам здійснюється для власних потреб самого платника, для цілей його основної оподатковуваної діяльності. Отже, такі дії мають кваліфікуватися не як реалізація товару, а як передача для власних потреб. Так, при реалізації товару в покупця/споживача є зустрічна потреба у вчиненні правочину, тоді як при передачі рекламних матеріалів така потреба виникає лише у рекламодавця, якому необхідно стимулювати покупців. Економічна мета від такої передачі полягає у перспективі отримати дохід у майбутньому не від власне розповсюдження рекламної продукції, а від популяризації продукції, поширення інформації про його товари для привернення уваги невизначеного кола осіб до придбання товару, який постачається Товариством. Передача ж у рекламних цілях продукції є лише формою розповсюдження реклами, що не наділяє цю передачу ознаками поставки.

Таким чином, з огляду на встановлене та висновки суду, надані позивачем до спірної перевірки та суду первинні документи щодо списання товару, реалізованого в рекламних цілях є достатніми та належними, та спростовують твердження відповідача щодо відсутності доказів здійснення цих операцій позивачем на загальну суму 64812, 06 грн.

Враховуючи викладене відсутні правові підстави вважати висновки контролюючого органу щодо заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 298401,00 грн. і застосування штрафних санкцій у сумі 74600,00 грн. обґрунтованими, з огляду на що, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №2 за платежем податок на прибуток у розмірі 373 001, 00 грн.

Щодо заниження суми податку на додану вартість на суму 1057355 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 189.1. статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з Актом перевірки відповідач вважає порушеним позивачем підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, відповідно до змісту якого платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Такого висновку дійшов відповідач, зокрема, з огляду на встановлене контролюючим органом безпідставне списання товару (досліджено судом вище) на загальну суму 1 592 970 грн. (*20%), що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 318 594 грн., та на загальну суму 64812, 00 грн. (*20%), що дорівнює 12 963, 00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не спростовано доказів позивача щодо реалізації списаного товару на вказані суми, з огляду на що, в частині суми ПДВ, визначеної контролюючим органом за вказаними операціями, у загальному розмірі 331 557 грн., є необґрунтованою та безпідставною. Зокрема, відповідачем не доведено правомірності застосування ПДВ до операції на загальну суму 64812, 00 грн., враховуючи вищевказані висновки суду.

Крім цього, заниження податку на додану вартість відповідачем встановлено згідно з даних бухгалтерського обліку позивача, а саме, картки рахунку 203 «Паливо», згідно з якої залишки дизпалива наявні на початок кожного місяця станом на 30.09.2018 року складають 129087, 842 л на суму 3628990, 12 грн. В той же час, контролюючим органом зазначено, що в ході перевірки позивачем надані первинні документи, підтверджуючі отримання ПММ, адже наявність залишків дизпалива, відображених на рахунку бухгалтерського обліку 203 «Паливо» станом на 30.09.2018 року у кількості 129087, 842 л на суму 3628990, 12 грн., не підтверджено первинними документами, з огляду на що, відповідач дійшов висновку про те, що зазначене дизпаливо використано підприємством не у господарській діяльності.

Крім того, на переконання відповідача, позивачем мало бути проведено інвентаризацію залишків пального, результати чого оформити у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпустку та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496 (далі також - Інструкція).

Таким чином, за висновками контролюючого органу позивачем не нараховано податку на додану вартість на суму залишку пального, що призвело до заниження податкових зобов`язань на додану вартість у сумі 3 628 990 грн.*20% - 725 798 грн., в тому числі по періодам: за вересень 2018 року на суму 725798 грн.

Згідно з пунктом 13.2 Інструкції, Інвентаризації підлягають нафта (газовий конденсат) і нафтопродукти, що містяться у резервуарах і технологічних трубопроводах НПЗ, наявних на підприємстві транспортних засобах та тарі незалежно від права власності, а також готівка на АЗС. Інвентаризації підлягають також нафта і нафтопродукти, які згідно з договорами зберігаються на терміналах інших суб`єктів господарювання.

Інвентаризація нафти та нафтопродуктів на підприємствах проводиться не рідше одного разу на місяць.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем видано наказ №46 від 31.10.2018 року «Про проведення щорічної інвентаризації у 2018 році». У відповідності до пункту 1 та пункту 4.1. цього наказу підприємство повинно здійснити таку інвентаризацію станом на 01.11.2018 року у термін з 01.11.2018 року по 31.12.2018 року.

На виконання цього наказу Комісією підприємства здійснено фактичний опис наявності палива у баках станом на 01.11.2018 року, та встановлено, що станом на 01.11.2018 року наявність палива складає 46014, 20 л на суму 1127386,95 грн. Кількість пального збігається з даними оборотно-сальдової відомості за рахунком 203 «Паливо» станом на 01.11.2018 року.

Зокрема, судом досліджено Договір від 16.06.2017 року №10 про купівлю-продаж паливно-мастильних матеріалів (далі - Договір), який також досліджено відповідачем в межах спірної перевірки.

Зазначений Договір укладено між позивачем (Замовник) та ТОВ «Нафтасвіт» (Виконавець), згідно з положеннями якого, Виконавець бере на себе зобов`язання по продажу ПММ шляхом заправлення автотранспорту Замовника, а Замовник приймає та оплачує вищезгадані товари.

Згідно з Інвентаризаційними описами запасів, які містяться у матеріалах справи, залишки пального зберігаються в паливних баках автомобілів, та знаходиться на відповідальному зберіганні на АЗС відповідно до пункту 2.3. Договору.

Відповідно до змісту бухгалтерської довідки № 024/03-01/19 від 05.03.2019 року, яку надано позивачем на запит контролюючого органу № 114/26-15-14-02-03/3943 7627, станом на 30.09.2018 року на балансі підприємства налічувалось 46 одиниць автотранспортних засобів з загальною ємністю паливних баків (2 баки по 600 л) 1200 л у кожному автомобілі. Зокрема, повідомлено, що відповідно до пункту 2.3 Договору придбане паливо знаходить у постачальника як зареєстроване.

Зокрема, позивачем до матеріалів справи долучено копію Акта звіряння взаємних рахунків за період 2018 року із ТОВ «Нафтосвіт», оборотів рахунку 203 за 2018 рік за номенклатурою «Дизпаливо», Інвентаризаційні описи.

Разом з тим, в Акті перевірки не зазначено інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає Інструкція, твердження відповідача про те, що позивач реалізовував паливно-мастильні матеріали, які не є облікованими у встановленому законом порядку є не доведеним. Згідно з матеріалами справи, контролюючим органом під час перевірки ревізії ПММ не проводилося.

Крім того, дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Станом на 30.09.2018 року за даними оборотної відомості за рахунком 203 «Паливо» на підприємстві обліковувалось 129087,84 л палива. За період з 01.10.2018 року по 31.10.2019 року, згідно прибуткових документів (накладні від постачальника №740 від 05.10.2018 року, №741 від 07.10.2018 року, №742 від 10.10.2018 року, №743 від 12.10.2018 року, №744 від 14.10.2018 року, №746 від 17.10.2018 року, №747 від 22.10.2018 року, №748 від 24.10.2018 року, №749 від 26.10.2018 року, №750 від 29.10.2018 року, №796 від 31.10.2018 року) отримано 151606,030 л пального на загальну суму 3 860 259,64 грн. (без ІІДВ). В той же період витрати підприємства склали 160043,00 л на загальну суму 3921189,31 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем у жовтні виявлено помилкове зарахування на баланс підприємства 74636,67 л на загальну суму 1 503 160,47 грн. (накладна №7382 від 09.07.2018 року на загальну суму 958720,58 грн., в т.ч. ПДВ 159786, 76 грн. та накладна №7383 від 20.07.2018 року на загальну суму 845071,98 грн. в т.ч ПДВ 140845, 33 грн. від ТОВ «Нафтасвіт»). Підприємством виправлено дану помилку, про що свідчить бухгалтерська довідка за №5 від 31.10.2018 року, яку контролюючому органу надано під час спірної перевірки.

З пояснень позивача, під час підготовки до інвентаризації виявлено, що списання палива на підприємстві проводилось за цінами які не відповідають принципу середньозваженої вартості. Так, відповідно до Аудиторського висновку ТОВ «Укрмаслотрейд» від 30.06.2019 року №50, за: січень 2018 року залишки палива складали 34836,52 л на суму 662415, 48 грн., надходження палива 57779, 90 л на суму 2085891,56 грн. Середньозважена вартість палива за січень склала 29,67 грн. ((662415,48 грн + 2085891,56 грн.) / (34836,52 л + 57779,90л)). Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 391697,85 (13200 л * 29.67 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 13200 л на суму 267058 грн., тобто різниця у вартості списання склала 124639,85 грн. Залишок на 01.02.2018 рік склав 79416,42 л на суму 2 356 609, 19 грн.; лютий 2018 року: залишки палива складали 79 416,420 л на суму 2356609,19 грн. надходження палива 120 738,910 л на суму 2418543,61 грн. Середньозважена вартість палива за лютий склала 23, 857235 грн. ((2356609,19 + 2418543,61) / (79416, 42 л + 120738, 91 л)). Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 2479506,32 грн. (103931 л * 23,857235 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 103931 л на суму 2092360, 75 грн., тобто різниця у вартості списання склала 387 145,57 грн. Залишок на 01.03.2018 року склав 99224, 33 л на суму 2295646, 48 грн.; березень 2018 року залишки палива складали 96224, 33 л на суму 2295646, 48 грн. надходження палива 112181,28 л па суму 2138665,93 грн. Середньозважена вартість палива за березень склала 21,27732 грн. ((2295646,48+2138665,93)/(96224,33+112181,28)). Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 1986469, 55 (93360 л * 21,27732 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 93360 л на суму 1835115, 99 грн., тобто різниця у вартості списання склала 151353, 56 грн. Залишок на 01.04.2018 року склав 115044,71 л на суму 2447842,86 грн.; квітень 2018 року залишки палива складали 115044, 71 л на суму 2447842,86 надходження палива 101808,46 літрів на суму 1997005,64 грн. Середньозважена вартість палива за квітень склала 20,49704 грн. ((2447842,86 + 1997005,64) / (115044,71 + 101808,46)) Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 2074125, 18 (101191,44 л * 20,49704 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 101191,44 л на суму 1987416, 91 грн., тобто різниця у вартості списання склала 86708, 27 грн. Залишок на 01.05.2018 року склав 115661,73 л на суму 2370732,32 грн.; травень 2018 року залишки палива складали 115661, 73 л на суму 2370732,32 грн. надходження палива 138748, 93 л на суму 2874908, 02 грн. Середньозважена вартість палива за травень склала 20, 61876 грн. ((2370732,32+2874908,02)/( 115661,73+138748,93)) Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 1290538,05 (62590.49л*20.61876грн.), а в бухгалтерському обліку було списано 62590.49л на суму 1260801,21 грн, тобто різниця у вартості списання склала 29736.84 грн. Залишок на 01.06.2018 склав 191820,17 л на суму 3955093,29 грн.; червень 2018 року: залишки палива складали 191820, 17 л на суму 3955093, 29 грн., надходження палива 134196, 53 л на суму 2738053,39 грн. Середньозважена вартість палива за червень склала 20,53007 грн. ((3955093,29+2738053,39)/( 191820,17+134196,53)) Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 4561191,18 (222171,21 л * 20,53007 грн.), а в бухгалтерському обліку було списано 222171,21 л на суму 4496306, 09 грн., тобто різниця у вартості списання склала 64885,09 грн. Залишок на 01.07.2018 року склав 103845,49 л на суму 2131955,50 грн.; липень 2018 року залишки палива складали 103845, 49 л на суму 2131955,50 грн. надходження палива 80038, 17 л на суму 1611149,17 грн. (з урахуванням виправлення помилкового оприбуткування палива). Середньозважена вартість палива за липень склала 20, 35583 грн. ((2131955,50 + 1611149,17) / (103845,49+80038,17)) Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 2258669,0218 (111008,44 л * 20,35583 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 111008, 44 л на суму 2240692,97 грн., тобто різниця у вартості списання склала 18976.05 грн. Залишок на 01.08.2018 року склав 72875,22 л на суму 1483435,65 грн.; серпень 2018 року залишки палива складали 72875,22 л на суму 1483435,65 грн. надходження палива 14827,31 л на суму 296546, 20 грн. (з урахуванням виправлення помилкового оприбуткування палива). Середньозважена вартість палива за серпень склала 20, 29567 грн. ((1483435,65 + 296546, 20) / (72875, 22 + 14827, 31)). Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 587932,15 (28968,35 л * 20,29567 грн.), а в бухгалтерському обліку списано 28968, 35 л на суму 587932,15 грн., тобто різниця у вартості списання склала 3595,56 грн. Залишок на 01.09.2018 року склав 58734,18 л на суму 1192049,70 грн.; вересень 2018 року залишки палива складали 58734,18 л на суму 1192049,70 грн. надходження палива 129951,99 л на суму 2893814,63 грн. (з урахуванням виправлення помилкового оприбуткування палива). Середньозважена вартість палива за вересень склала 21,65429 грн. ((1192049,70+2893814,63)/(58734,18+129951,99)). Вартість списання за середньозваженою вартістю склала 2906763,11 грн. (134235 л * 21,65429 грн.), а в бухгалтерському обліку було списано 134235 л на суму 2906763, 11 грн, тобто різниця у вартості списання склала 79717, 44 грн. Залишок на 01.10.2018 року склав 54451,17 л на суму 1179101,22 грн.

Отже, різниця між вартістю списання, відображена у бухгалтерському обліку підприємства станом на 30.09.2018 року, та вартістю перерахованою за методом середньозваженої вартості складає 946 758,23 грн. Така помилка призвела до заниження собівартості послуг з перевезень, на вартість яких списувалось пальне, та, в свою чергу, призвела до завищення показника прибутку підприємства на 946758, 23 грн. та зобов`язань з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2018 року 170416, 48 (946758, 23 * 0, 18).

Проте, зазначених обставин відповідачем у Акті перевірки не проаналізовано, оцінки щодо впливу цієї помилки на формування показника прибутку підприємства у 2018 році не надано, що свідчить про неповне дослідження контролюючим органом первинної документації та бухгалтерських регістрів позивача.

Таким чином, залишок пального станом на 30.09.2018 року відповідно до доказів, поданих позивачем, становить 54 451,170 л на суму 1179101,22 грн., в той час, як висновок перевірки щодо обсягів пального є помилковим.

З огляду на викладене, висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1057355,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 264339 грн. є безпідставними та спростованими позивачем під час судового розгляду справи, позаяк податкове повідомлення-рішення від 25.03.2019 року №2 є протиправним.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Матеріалами справи встановлено, що надані позивачем документи сумнівів у їх достовірності не викликають, також відсутні дефекти форми або змісту первинних (бухгалтерських) документів з тих, які були надані платником. Одночасно з цим, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на належних доказах, які спростовують доводи позивача, не надані належні докази на підтвердження того, що відомості, які містяться в документах позивача, неповні, недостовірні або суперечливі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 червня 2022 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль