Справа № 120/2642/22-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2022 р. Справа № 120/2642/22-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятої вимоги податковим органом № 0-0228 від 21.12.2021 року про нарахування позивачу податкового боргу. Зазначає, що до неї застосовано подвійний облік в органах ДПС, оскільки у вересні 2015 року з підстав зміни місця проживання через втрату контролю на частині території України (АРК Крим), позивач стала на податковий облік до ГУ ДПС у Вінницькій області. При цьому, облік позивача, як ФОП після окупації відповідної території паралельно проводився ГУ ДПС у Херсонській області. У зв`язку з чим із одночасним обліком в двох органах ДПС на кінець 2015 року у позивача одночасно виникла і заборгованість в розмірі 4914,81 грн. і переплата в розмірі 974,40 грн.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 02.03.2022 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважує, що позивач перебувала на податковому обліку ГУ ДПС у Херсонській області, 02.09.2015 року СПД здійснено повторну реєстрацію ПП та наразі перебуває на обліку у Вінницькій ДПІ на спрощеній системі оподаткування. При цьому, у зведеній ІКП по Геніченській ДПІ за позивачем рахувалась заборгованість по сплаті єдиного податку, яка виникла 20.04.2014 року. У зв`язку з чим винесено оскаржувану податкову вимогу.

Позивачем надано відповідь на відзив, якою заперечує щодо доводів зазначених у відзиві на адміністративний позов. Наголошує, що податковий борг, який було заявлено у оскаржувальній вимозі не підлягає виплаті, оскільки він стосується несплаченого єдиного податку за господарську діяльність позивача на території непідконтрольній Україні, протягом періоду окупації, а саме квітня 2014 року по вересень 2015 року.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , є фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність на території України.

Первинна реєстрація, як фізичної особи-підприємця відбулась на території Автономної республіки Крим.

У вересні 2015 року з підстав зміни проживання через втрату контролю на частині території України позивач стала на податковий облік у Вінницькій ДПІ, як фізична особа підприємець, яка перебуває на 2 групі спрощеної системи оподаткування.

Відповідно до облікових даних платника податку з електронного кабінету, інформації з електронного кабінету платника податків стосовно нарахувань єдиного податку протягом 2014-2015 років та податкової вимоги, за позивачем рахується заборгованість у розмірі 15160,31 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою єдиного податку за період з 20.04.2014 року по 04.09.2015 року.

Крім того, позивач неодноразово зверталась із заявами від 28.10.2021 року та 03.12.2021 року на адресу податкового органу із проханням провести взаєморозрахування двох облікових карток платника податків, оскільки із окупацією АРК Крим, у неї виникло дві облікові картки платника податків.

В подальшому 21.12.2021 року податковим органом винесено податкову вимогу №0-0228, про сплату 3707,81 грн., податкового зобов`язання зі сплати єдиного податку та 11452,50 грн., пені за прострочення оплати вказаного податкового зобов`язання.

Не погоджуючись з прийнятою податковим органом вимогою, позивач звернулась в суд з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч. 2-3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктами 16.1.3 та 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 291.2, 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 150000 гривень; друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Згідно з п.п. 293.1 ст. 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно з п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.п. 14.1.175 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Також, згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку із винесенням податковим органом податкової вимоги про сплату боргу у сумі 15160,31 грн.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач здійснювала підприємницьку діяльність на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до п. 26 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового Кодексу України на період дії Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" № 1636-VII від 12 серпня 2014 року".

Згідно п.п. 3 п. 12.3 ст.12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" з 1 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя.

Така податкова реєстрація може бути відновленою після евакуації особи на іншу територію України згідно із статтею 15 цього Закону порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань оподаткування, або внаслідок завершення строку тимчасової окупації.

Будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України: а) списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації (п. 15.1. ст. 15 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Отже, з наведеного встановлено, що податковий борг, який виник з 20 лютого 2014 року у юридичної особи - резидента України, що змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України, підлягає списанню. (Даний закон № 1636, станом на 21.11.2021 року втратив чинність, при цьому суд зауважує, що на момент виникнення підстав позову цей закон був чинним, у зв`язку з чим такий слід застосовувати до даних правовідносин).

Відповідно до ст. 14.1.175 Податкового Кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Сума грошового зобов`язання визнається узгодженою з моменту подання контролюючому органу декларації у строки, встановлені цим Кодексом (п. 54.1 ст. 54 Податково кодексу України).

Таким чином, з урахуванням наведеного, та як визначено з наявної у матеріалах інтегрованої картки платника єдиного податку, яка ведеться в податкових органах згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, позивачем рахується заборгованість по єдиному податку 15160,31 грн., станом на 20.12.2021 року.

При цьому, як визначено з матеріалів справи, що ФОП ОСОБА_2 у 2014 році була зареєстрована ФОП у АРК Крим, саме тому, після окупації вказаної території облік такої, як ФОП проводився ГУ ДПС у Херсонській області.

На початку 2014 року у позивача наявна переплата по єдиному податку у розмірі 200,79 грн. В подальшому 17.01.2014 року позивачем було проведено сплату ЄП в сумі 730,80 грн., у зв`язку з чим переплата стала 931,59 грн. Більше оплат в межах 2014 року з підстав окупації відповідної території та фактичного припинення господарської діяльності проведено не було.

Одночасно ГУ ДПС у Херсонській області щомісячно нараховувало позивачу ЄП у сумі 243,63 грн. Внаслідок того, що оплата певний час не проводилась, а нарахування продовжувалось, виникла заборгованість, яка на кінець 2014 року становила 1991,61 грн. На кінець 2015 року заборгованість збільшилась на 2923,20 грн., та становила вже 4914,81 грн.

Разом з тим, з вересня 2015 року ФОП ОСОБА_1 знаходилась на обліку в ГУ ДПС Вінницької області та сплачувала податки до відповідного бюджету, при цьому ГУ ДПС у Вінницькій області за 2015 рік нарахування позивачу не проводило, у зв`язку з чим виникла надмірно сплачена сума податків, яка на кінець 2015 року становила 904,40 грн.

Таким чином із одночасним обліком у двох органів ДПС на кінець 2015 року за позивачем виникла одночасно і заборгованість в розмірі 4914,81 грн., і переплати в розмірі 974,40 грн.

З наявних матеріалів справи визначено, що єдиний податок позивачем сплачувався в повному обсязі за виключенням 2014-2015 років після окупації АР Крим та припинення господарської діяльності.

Однак, з підстав проведення подвійного обліку в органах ДПС 30.11.2021 року позивачу нараховано пеню на наявну заборгованість в розмірі 11452,50 грн. Така заборгованість нарахована на кожен прострочений платіж по єдиному податку окремо, а саме 11452,50 грн. це пеня нарахована на єдиний податок, який не було сплачено в 2014 році.

Таким чином, враховуючи норми п. 15.1 ст. 15 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" та доповідну записку відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ ГУ ДПС у Вінницькій області від 25.01.2022 року, зі змісту якої слідує, що фінансові та штрафні санкції за порушення вимог порядку подання, обчислення, правильності заповнення податкових декларацій та повноти сплати сум податків і зборів до платників податків, які станом на початок тимчасової окупації мали місцезнаходження на території АР Крим та міста Севастополя не застосовуються з 01.03.2014 року. У зв`язку з чим, умовно нарахована штрафна санкція по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 31144,20 а також податковий борг зі сплати єдиного податку в сумі 3707,71 грн., та пеня в сумі 11452,50 грн., підлягають списанню.

Суд враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги ДПС у Вінницькій області № 0-0228 від 21.12.2021 року про нарахування ФОП ОСОБА_1 , податкового боргу в розмірі 15160,31 грн., підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про здійснення коригування до інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , шляхом виключення відомостей щодо суми нарахованого податкового зобов`язання зі сплати єдиного податку протягом 01.06.2014 року по 04.09.2015 року в сумі 3654 грн., а також щодо суми пені в розмірі 11452,50 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне задовольнити зазначену позовну вимогу.

Підсумовуючи зазначене суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1,4 ст. 90 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Визначаючись щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 9 ст. 139 КАС України).

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.09.2019 по справі №810/3806/18, від 19.09.2019 по справі №826/8890/18, яка в контексті положень ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована при розгляді даної справи.

Як встановлено з поданих документів, 01.02.2022 року між позивачем та адвокатом, що практикує індивідуальну практику ОСОБА_3 , укладено Договір про надання правової допомоги від 01.02.2022 року.

За умовами цього договору (пункт 2.1) вартість правової допомоги за цим договором становить 7000 грн.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В акті приймання-передачі наданих юридичних послуг відповідно до договору від 14.02.2022 року, визначено, що адвокатом було надано позивачу наступні послуги: - аналіз податкової вимоги та податкового законодавства - 2 год; - підготовка та подання до суду позовної заяви про визнання протиправною та скасування податкової вимоги - 8 год.

Загальна кількість витраченого часу адвокатом становить 10 год. Вартість 1 годи послуг адвоката становить 700 грн.

Зазначене також підтверджується детальним описом наданих адвокатом послуг від 21.02.2022 року.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Отже, витрати позивача у розмірі 7000 грн. на професійну правничу допомогу мали місце та доводяться належними та допустимим доказами.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ЄДРПОУ ВП 44069150) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу головного управління ДПС у Вінницькій області № 0-0228 від 21.12.2021 року про нарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 15160,31 грн., у тому числі заборгованості зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 3707,81 грн. та пені в сумі 11452,50 грн.

Зобов`язати головне управління ДПС у Вінницькій області здійснити коригування до інтегрованої картки платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення відомостей щодо суми нарахованого податкового зобов`язання зі сплати єдиного податку протягом 01.06.2014 року по 04.09.2015 року в сумі 3654 грн., а також щодо суми пені в розмірі 11452, 50 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., та понесенні витрати зі сплати послуг адвоката у розмірі 7000 грн., за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович