Справа № 826/15314/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № , податкову вимогу від 03 липня 2018 року № 122770-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 03 липня 2018 року № 122770-12, винесені Головним управлінням ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № в частині - на суму 4469 грн 63 коп та податкову вимогу від 03 липня 2018 року № 122770-17 в частині - на загальну суму 4271 грн 14 коп (4097 грн 16 коп - основного платежу та 173 грн 98 коп - пені).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовним вимог ОСОБА_1 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік занизив суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що стало підставою для нарахування податку контролюючим органом, а також направлення податкової вимоги і винесення рішення про опис майна в податкову заставу.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві до суду не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві як платник податків.

Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан ОСОБА_1 за 2017 рік, за підсумками якої складено акт від 07 березня 2018 року № 1903/26-15-13-02-11-.

Згідно з вказаним актом сума податку на доходи фізичних осіб, зазначена платником такого податку у податковій декларації є меншою ніж визначена за результатами камеральної перевірки на 4097 грн 16 коп.

Позивач подав до контролюючого органу заперечення проти висновків, викладених в акті камеральної перевірки від 07 березня 2018 року № 1903/26-15-13-02-11-.

Листом від 12 квітня 2018 року № 16945/Б/26-15-13-02-15 позивача було повідомлено про порушення ним вимоги п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України та абз. 5 п. 6 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02 жовтня 2015 року № 859, а також повідомлено, що занижена сума податкового зобов`язання становить 4469 грн 63 коп.

На підставі акту камеральної перевірки та за наслідками розгляду заперечень на вказаний акт відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № , яким ФОП ОСОБА_1 нараховані грошові зобов`язання на загальну суму 5587 грн 04 коп, з яких податок на доходи фізичних осіб у розмірі 4469 грн 63 коп та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1117 грн 41 коп.

У подальшому Головним управлінням ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) було складено податкову вимогу від 03 липня 2018 року № 122770-17 на суму 5587 грн 04 коп та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 03 липня 2018 року № 122770-12.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними і скасування.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було допущено помилку в декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, однак сплачено податок у розмірі 4469 грн 63 грн. Також суд першої інстанції зазначив, що контролюючим органом самостійно визначено позивачу суму податкового зобов`язання, за що п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування, тобто у розмірі 1117 грн 41 коп. Врахувавши вказані обставини в сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № та податкову вимогу від 03 липня 2018 року № 122770-17 належить скасувати в частині.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За правилами пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За загальним правилом, встановленим п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Наведені норми права у своїй сукупності вказують на те, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за 2017 року у разі встановлення факту заниження суми його податкових зобов`язань, заявлених у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік. Про наявність такого факту можуть свідчити дані перевірок результатів діяльності платника податків, однак лише тих перевірок, предмет яких згідно з податковим законодавством охоплює питання повноти нарахування податкового зобов`язання.

У податковому повідомленні-рішенні від 17 квітня 2018 року № чітко зазначено, що воно складене на підставі акту від 07 березня 2018 року № 1903/26-15-13-02-11-.

У свою чергу акт від 07 березня 2018 року № 1903/26-15-13-02-11- був складений за підсумками камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан ОСОБА_1 за 2017 рік.

Водночас абз. 1 пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України містить виключний перелік джерел податкової інформації, які можуть бути використані під час проведення камеральної перевірки, а абз. 2 пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України - виключний перелік питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки.

Так, згідно з абз. 2 пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки може бути:

- своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);

- своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних,

- своєчасність реєстрації акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних,

- своєчасність виправлення помилок у податкових накладних;

- своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Натомість своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх податків та зборів, згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, є предметом саме документальної перевірки.

Головним управлінням ДПС у м. Києві акті від 07 березня 2018 року № 1903/26-15-13-02-11- зазначено, що сума податку на доходи фізичних осіб, зазначена платником такого податку у податковій декларації, є меншою ніж визначена за результатами камеральної перевірки на 4097 грн 16 коп.

Отже, факт заниження позивачем податкового зобов`язання контролюючим органом було встановлено за підсумками камеральної перевірки, що суперечить абз. 2 пп. 75.1.1 п. 75.1, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.

Внаслідок вказаного порушення порядку здійснення заходів податкового контролю відповідач також не врахував, що незважаючи на наявність помилки в заповненні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, ОСОБА_1 сплатив податок на доходи фізичних осіб у повному обсязі.

Додатково колегія суддів враховує, що зміст допущеної позивачем помилки при заповненні податкової декларації полягає в неправильному зазначенні суми податкового зобов`язання внаслідок технічної помилки.

Так, рядок 22.1 «Сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік позивачем не заповнено.

Разом з вказаною декларацією ОСОБА_1 подав додаток Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою», в якому зазначив, що сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року, дорівнює 4469 грн 63 коп. Саме така сума була сплачена позивачем до бюджету згідно з платіжним дорученням № 1 від 01 лютого 2018 року, а у подальшому - нарахована контролюючим органом шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, як це передбачено ст. 90 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно допустив помилку при заповненні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, яка підлягає виправленню, однак не свідчить про фактичне заниження ним податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, у контролюючого органу не було правових підстав для самостійного нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань на підставі акту камеральної перевірки. Крім того були відсутні також фактичні підстави для вчинення таких дій, адже допущена позивачем помилка не призвела до заниження податкових зобов`язань і підлягала виправленню шляхом подачі уточненої податкової звітності.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, з дня виникнення податкового боргу.

Зазначені норми права вказують на те, направлення податкової вимоги та виникнення права податкової застави безпосередньо пов`язані з наявність в платника податків податкового боргу.

Оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу були винесені у зв`язку з виникненням у ОСОБА_1 податкового боргу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 17 квітня 2018 року № .

Враховуючи, що таке податкове повідомлення-рішення є незаконним, податкова вимога від 03 липня 2018 року № 122770-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 03 липня 2018 року № 122770-12 також підлягають скасуванню.

Колегія суддів враховує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року було оскаржене в апеляційному порядку лише Головним управління ДПС у м. Києві в частині задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог - не звертався.

Межі апеляційного перегляду судових рішень судів першої інстанції визначені в ст. 308 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас положеннями ч. 2 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме - пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення в цілому, а не в окремій частині. У свою чергу скасування податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № в повному обсязі тягне за собою скасування також податкової вимоги від 03 липня 2018 року № 122770-17 в цілому та рішення про опис майна у податкову заставу від 03 липня 2018 року № 122770-12.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів та вимог Головного управління ДПС у м. Києві, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини, в якій, серед іншого, зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Згідно з правилами розподілу судових витрат зазначені кошти підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2018 року № , податкову вимогу від 03 липня 2018 року № 122770-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 03 липня 2018 року № 122770-12, винесені Головним управлінням ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 704 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Л.Т. Черпіцька