Справа № 640/19559/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 26.11.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначені пенсії позивачу, викладене у листі від 20.08.2019;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 19.08.2019 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювана відмова є протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і рішенню Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, що не містять заборон чи обмежень у призначенні пенсії за віком особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та порушила право позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що згідно із ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Між Україною і Державою Ізраїль не укладено угоди щодо пенсійного забезпечення осіб, які виїхали на постійне місце проживання в Державу Ізраїль. До заяви позивача були додані копії документів про стаж, вік та заробітну плату, а не оригінали, як передбачено п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що нею було подано усі необхідні документи у відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 1991 році виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, де проживає по цей час.

04 липня 2019 року представник позивача подав до Пенсійного фонду України заяву позивача від 12.05.2019 і документи для призначення їй пенсії за віком.

До виїзду до Держави Ізраїль позивач проживала у м. Києві, у зв`язку з чим Пенсійний фонд України листом від 25.07.2019 №19156/Т-11 передав заяву позивача на розгляд відповідачу, як уповноваженому територіальному органу.

Згідно з копією розписки-повідомлення від 19.08.2019 №4575, складеної спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Обіух Т.К. відповідач прийняв від представника позивача: заяву позивача про призначення пенсії; довідку про присвоєння РНОКПП /копія/; паспорт для виїзду за кордон /копія/; трудову книжку /копія з копії, не завірена/; доручення, копія паспорту довіреної особи.

Листом від 20.08.2019 №186244/03 представнику позивача повідомлено про необхідність особистого звернення позивача до Управління з відповідною заявою та документами для призначення пенсії. Відповідач у листі послався на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, щодо подання заяви про призначення пенсії і документів, які підтверджують місце проживання (реєстрації) особи.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів відповідними засобами доказування одержання відповідачем повного пакету документів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи осіб, які досягли пенсійного віку, має право на вільний вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, у тому числі на права на соціальне забезпечення та пенсію.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 07.02.2014.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина України на отримання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання чи реєстрація на території України.

Аналогічна правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12.05.2015 у справі № 21-180а15, від 19.05.2015 у справі №21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі №766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі №414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі № 414/2108/16.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що громадянин України незалежно від його проживання в іншій країні вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до п. 1 ст. 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку №22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43 Порядку №22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Слід звернути увагу, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, проте реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

З матеріалів справи вбачається, що заява і документи позивача подані її представником, який діє на підставі довіреності, посвідченої 12.05.2019 нотаріусом Вадимом Меламедом з Рішон Ле-Ціон, Держава Ізраїль. Подання відповідачу довіреності підтверджується розпискою-повідомленням від 19.08.2019 і наявною у справі засвідченою апостилем копією довіреності.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Колегія суддів наголошує на тому, що вищевказаною нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що пенсіонер повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 09 червня 2021 року у справі №489/473/17, від 21 грудня 2020 року у справі №229/4165/17, від 03 грудня 2020 року у справі 500/484/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 757/12134/14-а.

Суд першої інстанції вірно вказав, що зазначена відповідачем у своєму листі вимога щодо особистого звернення позивача із заявою про призначення пенсії не відповідає п. 1 ст. 44 Закону №1058, яким передбачена можливість подання такої заяви її представником на підставі нотаріально посвідченої довіреності, і доданій до заяви позивача довіреності.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про безпідставність посилань відповідача на відсутність угоди між Україною та Ізраїлем щодо пенсійного забезпечення, а також не визначення на законодавчому рівні особливостей виплати пенсії громадянам, що постійно проживають за межами України, оскільки за приписами положень ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 у справі №804/3217/18, від 24.09.2020 у справі №361/1348/17, від 20.04.2021 у справі №489/9660/14-а

Крім того, з урахуванням рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 Закон №1058 не містить норм, які б забороняли чи обмежували право громадян, які виїхали на постійне проживання за кордон, на призначення і виплату пенсії за віком.

Отже, відповідно до вищенаведених приписів та з урахуванням обставин цієї справи, до заяви позивача необхідно було додати: оригінал паспорту громадянина України або паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» відноситься до документів, які посвідчують особу та підтверджують громадянство України; оригінал документу про місце проживання (реєстрації) особи або його копію, посвідчену нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію; оригінал трудової книжки або її копію, завірену адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи позивача або органом, що призначає пенсію; оригінали документів про заробітну плату за періоди до 30.06.2000.

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 передбачено, що особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оформленої відповідачем розписки-повідомлення від 19.08.2019, що до заяви додано незавірену копії трудової книжки і паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не відповідає вимогам п. 2.9, абз. 2 п. 2.23 Порядку №22-1, а також не подано документів про заробітну плату.

При цьому, позивачем зазначається про подання відповідачу копії посвідчення особи та його оригіналу для огляду, яке містить інформацію про місце проживання позивача та її вік.

Проте до позовної заяви, відповіді на відзив та апеляційної скарги не додано доказів подання відповідачу такого документу (посвідчення особи), а в розписці-повідомленні такий документ не зазначений, що спростовує твердження позивача. При цьому подана до суду копія паспорту для виїзду за кордон не містить інформації про місце проживання (реєстрації) позивача.

Позивачем зазначено, що подання оригіналів документів підтверджується штампом відповідача у додатку №8 до позовної заяви - супровідний лист до особистої заяви про призначення пенсії з переліком поданих документів та з доказами прийняття їх відповідачем 19.08.2019, однак розписка-повідомлення відповідача не містить відомостей про отримання оригіналів інших документів, окрім заяви, що спростовує твердження позивача.

Таким чином, позивачем не доведено додержання ним вимог п.п. 2.1, 2.9, 2.22, абз. 2 п. 2.23 Порядку №22-1, тому доводи позивача щодо подання відповідачу повного і належно оформленого пакету документів для призначення пенсії не відповідають дійсності.

Позивачем було надано до суду копію листа представника позивача від 15.08.2019, адресованого відповідачу, з доданими довідками ПАТ «Електроприлад» від 25.07.2019 №62б про заробітну плату за 1966-1967рр. і від 22.07.2019 №8к про стаж за 1966-1967рр., а також копію листа представника позивача від 29.08.2019, адресованого відповідачу, з доданими довідками Українського науково-дослідного і конструкторського інституту продовольчого машинобудування «Укрндіпродмаш» від 13.08.2019 №1308-19/1 про стаж роботи за 1967-1991рр. і від 13.08.2019 №9, №10, №11 про заробітну плату за 1976-1982рр., 1983-1990рр., 1990-1991рр.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини отримання відповідачем документів 15.08.2019 і 29.08.2019 не є такими, що визнаються сторонами, оскільки у відзиві відповідач визнав про подання представником позивача заяви і документів лише 19.08.2019, що підтверджується наявною у справі розпискою-повідомленням.

Відтак, позивач не звільнений від доказування обставин отримання цих документів відповідачем згідно із ст. 78 КАС України, тому такі обставини підлягають доказуванню відповідними засобами доказування.

Позивач не надав доказів отримання відповідачем цих документів. У листі відповідача від 20.08.2019 не зазначено про отримання документів 15.08.2019 і їх розгляд, а лист представника позивача від 29.08.2019 складений після одержання ним 28.08.2019 листа відповідача від 20.08.2019 і позивачем не надано доказів повторного подання заяви з цими документами.

Таким чином, позивач не довів відповідними засобами доказування одержання відповідачем документів, доданих до листів від 15.08.2019 і 29.08.2019, тому такі документи не свідчать про виконання позивачем вимог Порядку №22-1.

Згідно з п. 1.4 Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з п. 1.5 Порядку №22-1 якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у т.ч. документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність документа про місце проживання (реєстрації) в Україні відповідно до Закону №1058 не є підставою для не призначення пенсії за віком і не є перешкодою для розгляду інших документів.

Проте відсутність інших належно оформлених документів, які б підтверджували особу позивача, її страховий стаж і заробітну плату, унеможливлює встановлення права позивач на пенсію і прийняття рішення про призначення пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана нею без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган ПФУ правильно відмовив позивачці у задоволенні її заяви.

Суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав для виплати індексації і компенсації втрати частини доходів, оскільки питання розміру пенсійних виплат, як і визначення базового місяця, належить до компетенції пенсійного органу при виплаті відповідних сум.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17.06.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова