Справа № 280/2097/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Справа № 280/2097/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), треті особи Головне управління ДПС у Запорізькій області, Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач), треті особи Головне управління ДПС у Запорізькій області, Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача в частині перерахування коштів, сплачених позивачем на користь Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя в Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, МФО 899998, за виконавчим провадженням №53761848, на рахунок єдиного соціального внеску (ЄСВ) на загальну суму 22556,39 грн., а саме: на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71010000, платіжне доручення №4773, дата зарахування коштів 30.11.2018 в розмірі 382,64 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71040000, платіжне доручення №5155, дата зарахування коштів 19.12.2018 в розмірі 746,14 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71010000, платіжне доручення №1682, дата зарахування коштів 09.04.2019 в розмірі 2372,34 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71040000, платіжне доручення №2267, дата зарахування коштів 17.04.2019 в розмірі 2390,00 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71040000, платіжне доручення №2059, дата зарахування коштів 17.07.2019 в розмірі 191,32 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71040000, платіжне доручення №2060, дата зарахування коштів 17.07.2019 в розмірі 191,32 грн.; на розрахунковий рахунок №0829, код платежу №71040000, платіжне доручення №3423, дата зарахування коштів 16.09.2019 в розмірі 16282,63 грн.;

зобов`язати відповідача видати розпорядження по виконавчому провадженню ВП №53761848 та перерахувати кошти, в сумі 22556,39 (двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок за ВП №53761848 по адміністративній справі №808/7103/15 на рахунок для зарахування заборгованості по оплаті податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування: рахунок №UА0008479, отримувач - ГУК у Запорізькій області/ТГ/м.Запоріжжя/11010500, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37941997, банк отримувача (ГУДКСУ) - Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО ГУДКСУ) 899998;

стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 6631,03 (шість тисяч шістсот тридцять одна) гривня 03 (три) копійки;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Ухвалою суду від 14.02.2022 відкрито спрощене провадження у справі, а розгляд справи призначено без виклику/повідомлення представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду по справі №808/7103/15 з ФОП ОСОБА_1 стягнуто податковий борг у розмірі 28990,84 грн., примусове стягнення якого здійснювалось у межах виконавчого провадження №53761848. Позивач зазначає, що 17.09.2019 виконавче провадження №53761848 закінчено у зв`язку із сплатою суми боргу та витрат виконавчого провадження. Разом з тим, у подальшому позивачу стало відомо про ще одне рішення суду по справі №280/2296/21, яким з позивача стягнуто податковий борг у розмірі 6562,03 грн. Позивач зазначає, що під час з`ясування підстав виникнення податкового боргу позивачу від ГУ ДПС у Запорізькій області стало відомо про те, що у рамках виконавчого провадження №53761848 зараховано у погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування лише суму 6434,45 грн., інші кошти в розмірі 23102,39 грн. на рахунок ПДФО не надходили, натомість кошти в розмірі 23102,39 грн. були зараховані на рахунок єдиного соціального внеску. Тобто, позивач вказує на те, що в рамках виконавчого провадження №53761848 відповідачем було помилково перераховано кошти в розмірі 23102,39 грн. на неправильний розрахунковий рахунок призначений для зарахування коштів зі сплати єдиного внеску, а не ПДФО. В свою чергу зазначена помилка призвела до додаткового нарахування контролюючим органом позивачу штрафних санкцій в розмірі 6562,03 грн. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй також завдано матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку із викладеним у позовній заяві позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що на виконанні у Вознесенівському ВДВС перебувало зведене виконавче провадження №54189390 до складу якого входили, виконавче провадження №52666730 з примусового виконання виконавчого листа №335/4339/15-ц виданого 26.08.2015 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент - банк» за кредитним договором у розмірі 41613,56 грн.; виконавче провадження №53761848 з примусового виконання виконавчого листа №808/7103/15 виданого 04.04.2017 року Запорізьким окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави кошти у сумі податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 28990,84 грн., у зв`язку з чим при надходженні від боржника коштів такі розподілялись між стягувачами. Відповідач зазначає, що під час перерахування коштів на користь ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя грошові кошти в розмірі 2372,34 грн. були повернуті на депозитний рахунок відділу у зв`язку із закриттям рахунку стягувача. Відповідач зазначає, що у зв`язку із поверненням коштів державним виконавцем засобами телефонного зв`язку з ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя було отримано нові реквізити для перерахування грошових коштів стягнутих з ОСОБА_1 на які і проводилось перерахування коштів. Відповідач вказує на те, що всі кошти, які були стягнуті з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №53761848 перераховані на рахунок ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, яка була стягувачем за виконавчим листом.

Відповідач зазначає, що після звернення до Вознесенівського ВДВС ОСОБА_1 та повідомлення відділ про те, що грошові кошти в розмірі 22026,51 грн. перераховані та зараховані не на той рахунок, відповідачем направлено до ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя лист щодо повернення грошових коштів в розмірі 22556,39 грн. для спрямування зазначених коштів в рахунок погашення заборгованості з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, проте відповідь на звернення, як і грошові кошти, до Вознесенівського ВДВС не надходили. Відповідач зазначає, що винесення розпорядження по виконавчому провадженню №53761848 щодо перерахування коштів у сумі 22556,39 грн. на рахунок по оплаті ПДФО буде можливо лише після того, як зазначені грошові кошти будуть повернуті на депозитний рахунок відділу.

Від ГУ ДПС у Запорізькій області до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про те, що Вознесенівським ВДВС стягнуті кошти у сумі 22556,39 було помилково перераховано на реквізити ЄСВ (р/р НОМЕР_1 КБК 71010000, р/р 0829 КБК 71040000), у зв`язку з чим залишок податкового боргу по виконавчому провадженню за №53761848 складає 22556,39 грн. Щодо сплати єдиного внеску у відповідності до КОР особового рахунку (код платежу 71040000) за 2018-2019 підтверджується зарахування єдиного внеску, які визначені в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2022 (справа №280/2097/22) на загальну суму 19801,41 грн.

Від ГУ ДКСУ у Запорізькій області до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 26.03.2011 №1707/5, централізований бухгалтерський облік витрат на утримання відділів здійснюється міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України. Згідно інформації наявної в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, а відповідно у разі задоволення позовних вимог саме Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області буде виконувати рішення в частині стягнення коштів, а не Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2015 по справі №808/7103/15 задоволено позовні вимоги Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 кошти у сумі податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 28990,84 грн., які зарахувати на р/р 0007, банк отримувача УК у м.Запоріжжі (Орджонікідзевський район, код платежу 11010500), код отримувача 38025409, банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015.

14.04.2017 державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53761848 з примусового виконання виконавчого листа №808/7103/15 виданого 04.04.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь держави кошти у сумі податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 28990,84 грн.

17.09.2019 державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53761848, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що боржником сплачено суму боргу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження на депозитний рахунок відділу у повному обсязі.

Також, судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №280/2296/21 задоволено позовні вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6562,03 грн., який зарахувати на розрахунковий рахунок UA0008479, код платежу 11010500, отримувач: ГУК у Зап.обл/Запорізька область, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

21.10.2021 старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67220792 з примусового виконання виконавчого листа №280/2296/21 виданого 07.09.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом.

12.11.2021 старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67220792, у зв`язку із сплатою боргу, витрат, виконавчого збору.

Разом з тим, відповідно до листа ГУ ДПС у Запорізькій області від 03.12.2021 №75984/6/08-01-13-05, контролюючий орган вказував на те, що відповідно до інформації про зарахування коштів до інтегрованої картки ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в рамках ВП №53761848 за період з дати відкриття виконавчого провадження по теперішній час на загальну суму 6434,45 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю дій відповідача щодо перерахування коштів у межах виконавчого провадження №53761848, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1 ст.45 Закону №1404-VІІІ, розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1404-VІІІ, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Частинами 3 та 4 статті 47 Закону №1404-VІІІ визначено, що стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція №512/5, в редакції на момент проведення виконавчих дій), стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках(далі - депозитний рахунок).

Згідно пункту 11 розділу VII Інструкції №512/5, при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення.

Після цього не пізніше наступного робочого дня відповідальна особа повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

Пунктом 13 розділу VII Інструкції №512/5 передбачено, що у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.

Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2015 по справі №808/7103/15 стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 кошти у сумі податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 28990,84 грн., які зарахувати на р/р 0007, банк отримувача УК у м.Запоріжжі (Орджонікідзевський район, код платежу 11010500), код отримувача 38025409, банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи Вознесенівським ВДВС стягнуті кошти у сумі 22556,39 грн. було помилково перераховано на реквізити ЄСВ (р/р НОМЕР_1 - КБК 71010000, 0829 - КБК 71040000), а саме: п/д від 30.11.2018 у сумі 382,64 грн. на КБК 71010000, п/д від 19.12.2018 у сумі 746,14 грн. на КБК 71040000, п/д від 09.04.2019 у сумі 2 372,34 грн. на КБК 71010000, п/д від 17.04.2019 у сумі 2 390,00 грн. на КБК 71040000, п/д від 17.07.2019 у сумі 191,32 грн. на КБК 71040000, п/д від 17.07.2019 у сумі 191,32 грн. на КБК 71040000, п/д від 16.09.2019 у сумі 16 282,63 грн. на КБК 71040000.

У зв`язку з чим, залишок податкового боргу по виконавчому провадженню за №53761848 складає 22556,39 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно перераховано кошти сплачені позивачем за виконавчим провадженням №53761848, на рахунок єдиного соціального внеску на загальну суму 22556,39 грн.

Посилання відповідача на те, що рахунок було змінено у зв`язку з тим, що на попередній рахунок гроші перестали надходити та були повернуті на депозитний рахунок відділу, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 12 розділу VII Інструкції №512/5, у разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у разі коли грошові кошти не надходили до стягувача, державний виконавець зобов`язаний був звернутися до стягувача з вимогою про надання чинних реквізитів для перерахування сум, які перейшли на депозитний рахунок ДВС.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що рахунки на які відповідачем перераховано грошові кошти в розмірі 22556,39 грн. були надані йому стягувачем.

В свою чергу, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача видати розпорядження про перерахування коштів на рахунок призначений для зарахування ПДФО, з огляду на таке.

Суд зазначає, що Інструкція №512/5 передбачає чіткий механізм дій органів ДВС у разі надходження грошових коштів від боржників на депозитний рахунок, зокрема перевірка від кого та за яким виконавчим провадженням надійшли кошти, розподіл коштів відповідно до Закону, видача розпоряджень про перерахунок коштів стягувачу/стягувачам, підготовка платіжних доручень на перерахунок коштів.

В даному випадку відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати розпорядження про перерахування коштів в розмірі 22556,39 грн., оскільки на даний час такі кошти на депозитному рахунку відповідача не обліковуються, а відповідно видача розпорядження без наявності коштів призведе до порушення вимог Закону №1404-VІІІ та Інструкції №512/5.

Більш того, перерахування коштів в розмірі 22556,39 грн. на рахунок призначений для оплати ПДФО призведе до того, що позивач безпідставно отримає грошові кошти в розмірі 22556,39 грн., оскільки одна така сума вже зарахована на рахунок зі сплати ЄСВ, а друга сума буде зарахована на рахунок зі сплати ПДФО.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не контролює та не є розпорядником коштів, які зараховуються у якості зобов`язань з єдиного внеску чи ПДФО, а тому не може прийняти рішення щодо їх повернення на свій депозитний рахунок або щодо їх переміщення з одного рахунку на інший.

Суд зазначає, що відповідно до п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно п.43.3 ст.43 ПК України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Суд зазначає, що у даному випадку позивач, як власник коштів сплачених в погашення податкового боргу, які були помилково спрямовано на інший рахунок, має право звернутися до контролюючого органу для проведення перерахування коштів в розмірі 22556,39 грн. з КОР відкритого на її ім`я для сплати єдиного внеску, у КОР зі сплати ПДФО, як помилково зарахованих.

В свою чергу, орган ВДВС не є платником податків в розумінні статті 43 ПК України та не є власником коштів, а відповідно не може скористатися вищенаведеною процедурою. Більш того, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, проте Інструкція №512/5 не передбачає механізму повернення коштів на депозитний рахунок ДВС у разі їх зарахування до бюджету.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6631,03 грн., суд зазначає наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №280/2296/21 задоволено позовні вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6562,03 грн., який зарахувати на розрахунковий рахунок UA0008479, код платежу 11010500, отримувач: ГУК у Зап.обл/Запорізька область, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

Також, позивачем сплачено 69,00 грн. витрат за проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №67220792 з примусового виконання виконавчого листа №280/2296/21 по стягненню податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6562,03 грн.

Позивач зазначає, що кошти у розмірі 6562,03 грн. та в розмірі 69,00 грн. сплачено саме у зв`язку із діями відповідача щодо помилкового перерахування коштів в розмірі 22556,39 грн. на рахунок зі сплати ЄСВ, а відповідно сума 6631,03 грн. є матеріальною шкодою завданою позивачу протиправними діями відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем до матеріалів не надано доказів на підтвердження того, що кошти у розмірі 6631,03 грн. є такими, що сплачені виключно у зв`язку із помилковим перерахуванням ВДВС коштів в розмірі 22556,39 грн. на рахунок зі сплати ЄСВ.

Так, підставою для стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 28990,84 грн., відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2015 по справі №808/7103/15, стало прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення № від 05.02.2015.

В свою чергу, у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №280/2296/21 вказано на те, що підставою для виникнення податкового боргу стало подання ФОП ОСОБА_1 податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки, прийняття контролюючим органом податкових повідомлень рішень від 11.09.2018 №7, від 17.01.2019 №, від 03.09.2019 №, від 24.12.2019 №, від 12.05.2020 №, від 10.08.2020 №, а також нарахування пені на суму 5087,97 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем податкові повідомлення рішення від 11.09.2018 №7, від 17.01.2019 №, від 03.09.2019 №, від 24.12.2019 №, від 12.05.2020 №, від 10.08.2020 № не оскаржувались та набули статусу узгоджених.

Більш того, суд зазначає, що зобов`язання визначене позивачу у податковому повідомленні рішенні № від 05.02.2015 позивачем у встановлені строки виконано не було, останній платіж відповідно до розпорядження ДВС №53761848 внесено позивачем лише 09.09.2019, тобто більш ніж чотири роки позивачем сплачувалось зобов`язання визначене у податковому повідомленні рішенні № від 05.02.2015, а відповідно наявні підстави для застосування штрафних санкцій та пені.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6631,03 грн., як необґрунтованих та таких, що не підтверджуються матеріалами адміністративної справи.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача щодо помилкового перерахування коштів на неправильний рахунок, а відтак завдали їй моральної шкоди.

При цьому, суд виходячи з обставин справи дійшов висновку, що достатнім є розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, у сумі 3000,00 грн. В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди є надмірними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2977,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12738,50 грн.

При цьому, відповідно до наданих до матеріалів справи розрахунків, витрати на правничу допомогу складаються з: юридична консультація 1715,50 грн.; розробка стратегії захисту прав та законних інтересів клієнта 3832,50 грн.; складання процесуальних документів (складання позовної заяви та підготовка письмових доказів до неї) 7190,50 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Суд зазначає, що така дія як «розроблення стратегії захисту прав та законних інтересів клієнта» шляхом ознайомлення з нормативно-правовими актами не є самостійним видом правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню та фактично включається до складу витрат пов`язаних із складанням позовної заяви.

Також, на переконання суду, ставка у 3650,00 грн. за годину витраченого адвокатом часу є надмірною сумою, яка не відповідає предмету спору, часу витраченому на надання правничої допомоги, складності адміністративної справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 12738,50 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем в розмірі 1984,80 грн. (відповідно до кількості задоволених позовних вимог) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., стягується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (69006, м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.6, ), треті особи Головне управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166, ), Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.168, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в частині перерахування коштів, сплачених ОСОБА_1 на користь Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя в Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області за виконавчим провадженням №53761848, на рахунок єдиного соціального внеску (ЄСВ) на загальну суму 22556,39 грн., а саме: на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , код платежу №71010000, платіжне доручення №4773, дата зарахування коштів 30.11.2018 в розмірі 382,64 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , код платежу №71040000, платіжне доручення №5155, дата зарахування коштів 19.12.2018 в розмірі 746,14 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , код платежу №71010000, платіжне доручення №1682, дата зарахування коштів 09.04.2019 в розмірі 2372,34 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , код платежу №71040000, платіжне доручення №2267, дата зарахування коштів 17.04.2019 в розмірі 2390,00 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , код платежу №71040000, платіжне доручення №2059, дата зарахування коштів 17.07.2019 в розмірі 191,32 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , код платежу №71040000, платіжне доручення №2060, дата зарахування коштів 17.07.2019 в розмірі 191,32 грн.; на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , код платежу №71040000, платіжне доручення №3423, дата зарахування коштів 16.09.2019 в розмірі 16282,63 грн.

Стягнути з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова