Справа № 160/927/22
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2022 року Справа № 160/927/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 94 232, 50 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 94 232, 50 грн. без відстрочення, однією сумою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалу про відкриття провадження у справі, разом із копією позову та доданими до неї матеріалами, отримано відповідачем 01.03.2022р., що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.
Відповідач, станом на 25.03.2022р. відзив на позовну заяву або будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду у Дніпропетровській області та є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ" від 09.04.1992 № 2262-ХІ.
Листом від 28 листопада 2019 року ГУ ПФУ у Дніпропетровській області повідомило позивача, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року №160/6798/19 виконано в межах зобов`язань, а саме здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 із урахуванням 90% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням попередніх виплат, починаючи з 01.01.2016. Також було повідомлено, що доплата за період з 01.01.2016 по 23.10.2019 складає 94 232,50 грн.
25 листопада 2021 року уповноважений представник позивача - адвокат Зоц А.О. звернулась до відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації щодо стану виплати заборгованості з пенсії станом на день надання відповіді з зазначенням розміру нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2016 р. по 23 жовтня 2019 р., та повідомити причини непогашення заборгованості.
29 листопада 2021 року відповідачем було надано відповідь на адвокатський запит, в якому зазначалось, що виплата доплати пенсії, обчисленої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року №160/6798/19, ОСОБА_1 буде здійснено після виділення додаткових бюджетних асигнувань.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до положень ст. 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок №45), пунктом 1 якого передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок №649).
Зазначений Порядок визначав механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19 (із змінами внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020), визнано протиправними та нечинними п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Отже, до 21.07.2020 включно Порядок № 649 був чинний і відповідач зобов`язаний був ним керуватись, тобто вчиняти певні активні дії з метою виконання рішення суду.
Пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (в редакції чинній на час набрання законної сили Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року № 160/6798/19), передбачено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого цією Постановою.
Згідно п. 10 Порядку № 649, виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
На виконання п. З Порядку № 649, постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, яка набрала чинності 10.11.2018, затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Порядок № 20-1 визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється окремою бюджетною програмою (Реєстр) та внесення інформації до нього. Порядком № 20-1 передбачено автоматичне присвоєння рішенню суду реєстраційного номера, який формується за принципом календарної черговості дати надходження судового рішення до боржника, а в межах однієї дати - за прізвищами стягувачів в алфавітному порядку.
Вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року по справі № 160/6798/19 не оскаржувалося та набрало законної сили 24.10.2019р.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Листом від 28 листопада 2019 року ГУ ПФУ у Дніпропетровській області повідомило позивача, що Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року № 160/6798/19 виконано в межах зобов`язань, а саме здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 із урахуванням 90% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням попередніх виплат, починаючи з 01.01.2016. Також було повідомлено, що доплата за період з 01.01.2016 по 23.10.2019 складає 94 232,50 грн.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав вимоги вищезазначеного порядку, до реєстру не було внесено дані щодо Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року № 160/6798/19, яке набрало законної сили 24.10.2019, та, відповідно, не присвоєно реєстраційного номеру, тобто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не вчинило передбачені чинним на час виконання рішення суду дії щодо виконання судового рішення.
29 листопада 2021 року відповідачем було надано відповідь на адвокатський запит, в якому зазначалось, що виплата доплати пенсії, обчисленої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року № 160/6798/19 ОСОБА_1 буде здійснено після виділення додаткових бюджетних асигнувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського оду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту ст. 1 Першого протокол) до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996 року - якщо особа робила внески у певні фонди, в т.ч. пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Наведені висновки Європейського суду з прав людини, у застосуванні до спірних правовідносин, свідчать про право Держави вводити, призупиняти чи закінчувати виплату саме надбавок, які враховуються при обчисленні пенсії, а не обмежувати право особи на повне чи часткове отримання таких чинних виплат.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 року у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 року у справі №21 -977во 10, від 03.12.2010 року у справі № 21-44а10).
Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги, тощо, в залежність від видатків бюджету.
Крім того, Конституційний Суд України розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст, 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 20.12.2016 року № 7-рп/2016).
У рішенні від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Суд зазначає, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і, відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати "майном" у значенні цього положення, оскільки Позивач отримав право на вказані суми виплат, отже, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, не здійснивши виплату позивачу суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016р. по 23.10.2019р., діяв не на підставі вимог Конституції та законів України, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний виплатити нараховану суму пенсії.
Разом з тим, суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії без відстрочення однією сумою є передчасно, оскільки така виплата ще не здійснювалася та відсутні підстави вважати, що вона буде здійснена в інший спосіб, ніж передбачено законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд враховує норми частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач у справі є суб`єктами владних повноважень, відзив на позовну заяву не подано без поважних причин, суд вважає за необхідне, кваліфікувати такі дії відповідача як визнання позову.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 496,20 грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 94 232, 50 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 94 232, 50 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова