Справа № 120/12920/21-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12920/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції -

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

20 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про про відмову у наданні дозволу,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Могилів-Подільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Могилів-Подільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 09.09.2021 за №0294 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Могилів-Подільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено те, що позивач ( ОСОБА_1 ) є громадянином Республіки Таджикистан, що підтверджується паспортом типу "P", код країни "TJK", № НОМЕР_1 .

Згідно із перекладу паспорта громадянина Республіки Таджикистан на українську мову, прізвищем ім`ям та по батькові позивача є ОСОБА_2 .

Так, 19.08.2009 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6 .

14.07.2021 позивач перетнув державний кордон України в пункті пропуску Гоптівка, про що зроблено відмітку у паспорті № НОМЕР_1 .

23.07.2021 позивач звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки понад 12 років перебуває в шлюбі з ОСОБА_7 та має неповнолітню доньку ОСОБА_6 . До заяви додав ряд документів, а саме: паспорт позивача, переклад паспорта позивача, свідоцтво про шлюб, актовий запис про шлюб, заява про надання згоди та реєстрації у житловому будинку, договір купівлі-продажу житлового будинку, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідка щодо належності будинку ОСОБА_7 , паспорт ОСОБА_7 , картка платника податків ОСОБА_7 , переклад посвідчення особи.

Після надання позивачем пакету документів, Могилів-Подільський РВ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області розпочав процедуру направлення запитів до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, відповідно до вимог постанови КМУ від 26.12.2002 №1983 "Про порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень" та ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Так, до Могилів-Подільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надійшла відповідь від Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.08.2021 за №91-29904/0/15-21, що відомостей про перетинання Державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, зазначеним в запиті, громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_3 не виявлено.

За таких обставин, 09.09.2021 Могилів-Подільським районним відділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №0294 прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_2 при заповнені та наданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну 23.07.2021 надав свідомо неправдиві відомості чи подав неправдиві документи, оскільки при перевірці заяви встановлено, що на момент подання відповідної заяви законність перебування заявника на території України була підтверджена наданим паспортним документом із штампом про перетин державного кордону у пункті пропуску "Гоптівка" у напрямку в`їзд 14.07.2021.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-ІІІ (Закон №2491-ІІІ) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно ст. 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Частиною 1 ст. 6 Закону №2491-III визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону №2491-ІІІ для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч. 10 ст. 9 Закону №2491-ІІІ).

Статтею 10 Закону №2491-ІІІ визначені підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію, а саме, дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Крім того, процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (Порядок №1983).

Згідно п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Пунктом 16 Порядку № 1983 передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Так, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення слугувало те, що за результатами отриманої відповіді від Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.08.2021 за №91-29904/0/15-21, відомостей про перетинання Державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, зазначеним в запиті громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_3 не виявлено.

Проте, із паспорта громадянина Республіки Таджикистан - ОСОБА_1 типу "P", код країни "TJK", № НОМЕР_1 встановлено, що останній перетнув державний кордон України 14.07.2021 в пункті пропуску Гоптівка, про що зроблено відмітку на сторінці №47 (а.с. 6). Будь-яких інших доказів, що суперечать вказаній обставині відповідачем не надано.

Також, згідно перекладу паспорта громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 на українську мову, прізвищем ім`ям на по батькові позивача є ОСОБА_2 .

Таким чином, саме у зв`язку із перекладом на українську мову прізвища імені та по батькові позивача, виникли невідповідності у встановлені особи, яка перетинала кордон, оскільки ОСОБА_1 перетнув кордон 14.07.2021, а заяву подано до відповідача ОСОБА_3 разом з усіма належними документами.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироку суду, яким позивача засуджено до позбавлення волі, та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.