Справа № 260/1013/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1013/21 пров. № А/857/1386/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л. П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року, прийняте суддею Гебеш С.А. у місті Ужгороді, повний текст складено 24.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач) про визнати протиправним та скасувати рішення № 24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій в розмірі 61633,32 грн.; зобов`язання відповідача виплатити позивачу суми пенсії, що утримані відповідно до оспореного рішення № 24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій; стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у загальному розмірі 2908 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області № 24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій в розмірі 61633,32 грн. Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, що утримані відповідно до рішення № 24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн, що сплачений відповідно до квитанції № ПН 55 від 18 березня 2021 року.

Представником позивача 18 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку подано до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, а саме про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 6163,00 грн. та стягнення з відповідача суми недоплати пенсії в розмірі 2173,80 грн., яка стягувалася на підставі рішення від 20.01.2021 року № 24 про утримання надміру виплачених сум пенсій в сумі 61633,32 грн.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №260/1013/21 задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В іншій частині заяви - відмовлено

Задовольняючи частково заяву, суд виходив з того, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Відтак, з огляду на категорію справи та обсяг наданих послуг, відрядження представника позивача до м. Ужгород суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000,00 грн.

Що стосується вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача суми недоплаченої пенсії в розмірі 2173,80 грн., яка стягувалася на підставі рішення від 20 січня 2021 року № 24 про утримання надміру виплачених сум пенсій в сумі 61633,32 грн., то суд вказав на те, що вимога щодо стягнення з відповідача суми недоплаченої пенсії у вказаному розмірі не була предметом розгляду даної справи та з приводу неї не були досліджені докази, а відтак у задоволенні такої слід відмовити.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні заяви не враховано, що позивачу надавалися послуги поетапно, адвокатськими зверненнями витребовувалися докази, необхідні для розгляду справи, готувалася позовна заява та відповідь на відзив, наданий відповідачем , адвокат приймав участь у судових засіданнях щодо розгляду справи. Окрім того, подана заява на ухвалення додаткового рішення.

Звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Між клієнтом та адвокатом було укладено договір, в якому визначено оплату в розмірі 10 % від загальної суми на підставі рішення суду, що є обґрунтованим з огляду на наданий адвокатом об`єм послуг та витрачений час для участі в судових засіданнях, адже адвокат здійснює свою діяльність в м.Мукачево, а Закарпатський окружний адміністративний суд знаходиться в м.Ужгороді.

Просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6163 грн., що складаються із витрат на надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені ст. 244 КАС України.

Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи із аналізу вказаної норми, чинним законодавством передбачений виключний перелік підстав для постановлення додаткового рішення. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні питання.

При цьому, додаткове рішення може бути винесене на підставі лише тих доказів, які були досліджені під час судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (а.с.9).

В подальшому, у відповіді на відзив представник позивача обґрунтувала заявлену суму та долучила копію прибуткового касового ордера №3 від 29.01.2021 року на суму 2000 грн., сплачену ОСОБА_1 .

Однак, у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року не було здійснено розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, зокрема, у випадку, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (ч. 3 ст. 143).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 та ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стаття 139 КАС України визначає правила розподілу судових витрат за результатами ухвалення судом рішення по суті позовних вимог (задоволення позову повністю або частково, відмова в задоволенні позову).

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, з огляду на положення ч.7 ст.139 КАС України в комплексному тлумаченні з приписами ч.3 ст.143 КАС України, підставами для ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат є: наявність поважних причин неможливості надання доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, до закінчення судових дебатів; заява сторони про намір подати такі докази; подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на приписи ч.3 ст. 143 КАС України докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву про ухвалення додаткового судового рішення представником позивача, адвокатом Глаголою Г.П. подано засобами поштового зв`язку 17 вересня 2021 року, тобто із пропуском строку, встановленого ч.3 чт. 143 КАС України. Крім того, адвокат не зазначила про наявність поважних причин, які не дали їй можливості підтвердити понесені витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує не тільки строки, протягом яких можливе звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат, але визначає зміст, форму і процедуру подання такої заяви.

Отже, подання представником позивача заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу без подання заяви належного змісту, а саме без зазначення поважності причин, які обумовлюють неможливість підтвердження витрат до завершення судових дебатів, спонукає до висновку про залишення такої заяви без розгляду відповідно до ч.7 ст.139 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року по справі № 340/2449/19, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

Однак, враховуючи те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 10.08.2021 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача правничої допомоги в розмірі 2000 грн., колегія суддів приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року в справі №810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

У матеріалах справи наявний договір №29/01/21/1 від 29.01.2021 року про надання правової допомоги, ордер Серії АО №1025779 від 19.03.2021 року та прибутковий касовий ордер №3 від 29.01.2021 року, що підтверджує сплату ОСОБА_1 адвокату Глагола Г.П. суми у розмірі 2000 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню з одночасним прийняттям постанови про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. з наведених вище підстав, а заяву про ухвалення додаткового судового рішення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 260/1013/21 скасувати і прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Глаголи Галини Петрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.06.2022 року.