Справа № 260/7642/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7642/21

14:46 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Шестак Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;

представник позивача: Петрецький Сергій Іванович;

відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області - представник у судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку повного розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 10 червня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 20 червня 2022 року.

09 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС в Закарпатській області, якою просить стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку у 2012 році тривалістю 5 діб, у 2013 році тривалістю 32 доби, у 2014 році тривалістю 19 діб, у 2015 році тривалістю 25 діб, у 2016 році тривалістю 26 діб в розмірі 96202,63 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2017 року по 09.12.2021 року в розмірі 944042,00 грн..

17 січня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі.

20 травня 2022 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

І. Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день звільнення позивач мав невикористані відпустки за час проходження служби у Головному управлінні, а саме: у 2012 році тривалістю 5 діб, у 2013 році тривалістю 32 доби, у 2014 році тривалістю 19 діб, у 2015 році тривалістю 25 діб, у 2016 році тривалістю 26 діб. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року позовні вимоги були задоволені частково та було зобов`язано Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку у 2012 році тривалістю 5 діб, у 2013 році тривалістю 32 доби, у 2014 році тривалістю 19 діб, у 2015 році тривалістю 25 діб, у 2016 році тривалістю 26 діб. На виконання вказаного рішення суду було видано 25.10.2021 року виконавчий лист №260/2841/21 /2021 стосовно боржника Головного управління ДФС у Закарпатській області, який пред`явлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яким з виконання вказаного виконавчого листа згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №.10.2021 року відкрито виконавче провадження. Однак, станом на сьогоднішній день відповідачем у справі не вчинено жодних дій щодо виконання вказаного рішення суду не проведено ні нарахування, ні виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, що відповідно стало підставою для звернення з даним позовом до суду для захисту законних прав та інтересів на отримання компенсації за невикористані дні відпустки. Вважає, що відповідачем не виплачено грошову компенсацію в сумі 96 202,63 грн із розрахунку 107 днів*899,09 грн Крім того, відповідач за затримку проведеного розрахунку повинен виплатити грошову компенсацію у сумі 944 042 грн із розрахунку 1 175 робочих днів затримки.

Відповідачем або уповноваженим представником відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 17 січня 2022 року, не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося до суду 08 червня 2022 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

ІІ. Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 28 березня 2017 року наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області № 96-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «а» (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області з 29 березня 2017 року, (а.с. 7).

Відповідно до вказаного наказу чергові відпустки становлять: за 2012 рік - 5 діб, за 2013 рік - 32 доби, за 2014 рік - 19 діб, за 2015 рік - 25 діб, за 2016 рік - 26 діб та за 2017 рік - 6 діб.

14 вересня 2021 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 18 жовтня 2021 року, у справі № 260/2841/21 зобов`язано Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку у 2012 році тривалістю 5 діб, у 2013 році тривалістю 32 доби, у 2014 році тривалістю 19 діб, у 2015 році тривалістю 25 діб, у 2016 році тривалістю 26 діб.

30 грудня 2021 року на виконання рішення суду від 14 вересня 2021 року по справі № 260/2841/21 позивачу виплачено 21 681,90 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 14 лютого 2022 року, (а.с.49).

ІІІ. Мотиви суду та норми права застосовані судом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься і відповідач) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

28 березня 2017 року наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області № 96-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «а» (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області з 29 березня 2017 року, (а.с. 7).

Відповідно до вказаного наказу чергові відпустки становлять: за 2012 рік - 5 діб, за 2013 рік - 32 доби, за 2014 рік - 19 діб, за 2015 рік - 25 діб, за 2016 рік - 26 діб та за 2017 рік - 6 діб.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Закон України "Про відпустки" за № 504/96-ВР (далі по тесту - Закон України № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України № 504/96-ВР, законодавцем передбачені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У відповідності до статті 24 Закону України № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у статті 83 частині 1 КЗпП України.

Отже, у випадку звільнення працівників податкової міліції їм виплачується компенсація за всі, без винятків, невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Судом встановлено, 28 березня 2017 року наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області № 96-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «а» (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області з 29 березня 2017 року, (а.с. 7).

Відповідно до вказаного наказу чергові відпустки становлять: за 2012 рік - 5 діб, за 2013 рік - 32 доби, за 2014 рік - 19 діб, за 2015 рік - 25 діб, за 2016 рік - 26 діб та за 2017 рік - 6 діб.

14 вересня 2021 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 18 жовтня 2021 року, у справі № 260/2841/21 зобов`язано Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку у 2012 році тривалістю 5 діб, у 2013 році тривалістю 32 доби, у 2014 році тривалістю 19 діб, у 2015 році тривалістю 25 діб, у 2016 році тривалістю 26 діб.

30 грудня 2021 року на виконання рішення суду від 14 вересня 2021 року по справі № 260/2841/21 позивачу виплачено 21 681,90 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 14 лютого 2022 року, (а.с.49).

Відповідно до пункту 2 Порядку у обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Позивач у позові визначив суму грошової компенсації 96 202,63 грн (107 днів невикористаної відпустки*899,09 грн.).

Заробітна плата позивача за 12 календарних місяців згідно наданих розрахункових листі за 2016-2017 роки - з 01 березня 2016 року по лютий 2017 року становить 102 947,33 грн., (а.с. 9-10).

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" та листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" кількість робочих днів складає 251 день.

Відтак середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 410,14 грн (102 947,33 грн./ 251 робочих днів). Таким чином грошова компенсація, що повинна була бути виплачена Головним управлінням ДФС у Закарпатській області позивачу становить 410,14 грн х 107 робочих днів = 43 884,98 грн.

30 грудня 2021 року на виконання рішення суду від 14 вересня 2021 року по справі № 260/2841/21 позивачу виплачено 21 681,90 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 14 лютого 2022 року, (а.с.49).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 107 днів невикористаної відпустки та з метою належного захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані відпустки у розмірі 43 884, 98 грн з врахуванням виплаченої суми.

Щодо вимоги стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2017 року по 09.12.2021 року в розмірі 944042,00 грн., судом встановлено.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Згідно з статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні, оскільки такий розрахунок ним оспорюється.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні навіть ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Однак, у даній справі суд вважає необхідним відмітити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Під час розгляду справи суд встановив, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провів. За вказаного правового регулювання та обставин справи суд зазначає про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині. Перед усім такий висновок відповідає висновку Верховного Суду висловленому, зокрема, у справах №802/28/16-а (постанова від 20 червня 2018 року), №823/761/17 (постанова від 25 липня 2019 року), № 440/2896/19 (постанова від 25 червня 2020 року) та № №807/1525/16 ( постанова від 23 грудня 2020 року).

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 9440,42 грн. за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2017 року по 09.12.2021 року в розмірі 944042,00 грн..

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у цій частині, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що витрати на правову допомогу адвоката при поданні позовної заяви складають до 5 000 грн., однак доказів на підтвердження розміру витрат або заяви про надання таких протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не надано.

За змістом частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, така заява залишається без розгляду.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку повного розрахунку - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 107 днів невикористаної відпустки.

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену суму грошової компенсації за невикористані відпустки у розмірі 43 884, 98 грн (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні, 98 коп.) з врахуванням виплаченої суми.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль