Справа № 580/9253/21
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року справа № 580/9253/21

9 годин 43 хвилини м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Мельникової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/9253/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач - особисто, представник позивача - адвокат Дрогоман О.О. за ордером серії СА №1025921],

до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18000, ) [представник відповідача Каландирець А.В. - за довіреністю],

про стягнення коштів відшкодування, ухвалив рішення.

05.11.2021 вх. 43308/21 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку після звільнення за період з 12.04.2017 по 31.08.2021; стягнути з Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку після звільнення за період з 12.04.2017 до 31.08.2021 у сумі 550008,05 грн. Додатково просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою від 24.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.12.2021, 21.01.2022 - протокольними ухвалами суду відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залишення позову без розгляду та закриття провадження; закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті на 01.02.2022, 10.02.2022 - зупинено провадження у даній справі на час тимчасової непрацездатності представника позивача, адвоката Дрогомана О.О. до часу одужання. Ухвалою суду від 08.06.2022 поновлено провадження у даній справі, оголошено перерву у розгляді справи до 15.06.2022.

В обгрунтуванні позовних вимог зазначено, що згідно з наказом Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації від 11.04.2017 №12-к позивачка була звільнена з посади, проте ні в день звільнення, ні в наступні дні відповідач не сплатив грошові кошти за 52 календарні дні невикористаної відпустки у сумі 13 274,91 грн. У грудні 2018 року відповідачем перераховано позивачу суму 9111,76 грн компенсації за невикористані дні відпустки. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №580/1230/21, відповідачем здійснено 31.08.2021 виплату позивачеві 3949,60 грн компенсації за невикористані дні відпустки. Позивач зазначає, що враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, що передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку під час звільнення, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку та вина власника, тому вважає, що період часу з 12.04.2017 (наступний день після звільнення) до 31.08.2021 (день виплати належним сум у повному обсязі) - є часом затримки розрахунку під час звільнення. Невиплата відповідачем компенсації за невикористані дні відпустки у день звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв`язку з чим відповідно до вимог КзПП та постанови КМУ №100 просить стягнути з відповідача грошові кошти за весь час затримки виплати розраховану позивачем суму 550008,05 грн.

Відповідач позов не визнав, 22.12.2021 вх.№52049/21 надав до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що позивач позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений ч.5 ст. 122 КАС України, позаяк остаточний розрахунок здійснено - 31.08.2021, натомість до суду звернулась позивач лише 05.11.2021. По суті спору, зазначено про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо своєчасної виплати належним сум заробітку під час звільнення, оскільки обставина щодо звільнення позивача не визнавалась відповідачем, що слугувало предметом розгляду Придніпровським районним судом у справі №711/9268/17, у зв`язку із чим, на переконання відповідача, у нього не було правових підстав для проведення з позивачем такого розрахунку. Законодавець передбачає відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України, виключно в разі вини роботодавця. Сума простроченої заборгованості (3949,60 грн з урахуванням виплачено на виконання рішення суду 9111,76 грн компенсації) непропорційно перевищує заявлену суму стягнення середнього заробітку (550008,50 грн) у зв`язку із чим звернуто увагу суду на зменшення розміру відшкодування.

05.01.2022 позивачем подано відповідь на відзив, де зазначається про безпідставність доводів відповідача у відзиві на позов, зокрема, що ст. 122 КАС України встановлює шестимісячний строк звернення до суду, що обчислюється із дати виплати належних працівникові сум.

13.01.2022 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, де вказано, що на обставини пропуску позивачкою місячного строку звернення до суду із посиланнями, аналогічними у відзиві на позов.

13.01.2022 відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи, що розмір витрат на правничу допомогу в 55 000 грн за виконаний об`єм роботи у спірних правовідносинах є завищеним, проте позивач цю суму заявляла у контексті послуг фірми, яка припинила надавати допомогу позивачці за договором.

13.01.2022 відповідачем подано пояснення, де вказано, що у зв`язку із обставинами встановленими у судовій справі №711/9268/17 у відповідача не було правових підстав виплачувати грошові кошти, позаяк відповідно до висновків мотивувальної частини вказаного рішення трудові відносини з позивачем тривали.

14.01.2022 позивачем подано заяву про зміну підстав та предмета позову. 20.01.2022 відкликано заяву про зміну підстав та предмета позову та подано заяву про збільшення позовних вимог, що слугує наразі предметом розгляду судом.

28.01.2022 позивачем подано до суду додаткові пояснення, де зазначено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №580/1864/19, визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації від 07.12.2018 №52-К «Про звільнення ОСОБА_1 ». Судовим рішення встановлено, що наявність трудових відносин позивача з відповідачем на час спірного рішення не доведена сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів. Врахувавши встановлені обставини, оцінивши докази в їх взаємозв`язку та логічній послідовності, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідач прийняв з порушенням меж, порядку та способу дій, визначених для органів державної влади, а отже є протиправним.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов та з урахуванням преюдиційності рішень у інших справах за участі позивачки.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/1864/19 встановлено, що з 01.06.2016 перебувала на посаді головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням Черкаської ОДА від 28.02.2017 №100 "Про зміни у структурі обласної державної адміністрації" змінено найменування юридичної особи - Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА на Департамент культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА.

Наказом Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА від 11.04.2017 №12-к (а.с. 8) позивача звільнено з посади головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА за угодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, що безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Відповідно до запису №28 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.9), позивача звільнено зі вказаної посади на підставі наказу від 11.04.2017 №12-к.

У подальшому Департаментом культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації видано наказ від 07.12.2018 №52-К «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зазначений наказ ОСОБА_1 оскаржила до суду та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №580/1864/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020, визнано протиправним та скасовано наказ від 07.12.2018 №52-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/1230/21 про стягнення з відповідача на користь позивача невиплачених під час звільнення грошових коштів у сумі 363038 грн 29 коп та середнього заробітку за час затримки розрахунку на момент прийняття судом рішення, де встановлено, що згідно довідки відповідача від 11.05.2021 №10398/02/09-05.01-28 станом на 11.04.2017 сума компенсації за невикористані 52 дні щорічної відпустки позивача становить 13061,36 грн.

У день звільнення позивача виплата компенсації за невикористані 52 дні щорічної відпустки відповідачем не здійснена, що підтверджено випискою карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Довідкою відповідача від 02.04.2021 №7354/02/01-04-18 підтверджено, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки здійснена позивачу за грудень 2018 року в сумі 9111,76 грн.

На виконання рішення суду від 22.06.2021 у справі №580/1230/21 Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 перераховано компенсацію за невикористану відпустку під час звільнення в сумі 3949 грн 60 коп. Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача у АТ КБ Приватбанк на виконання рішення суду у справі №580/1230/21 (після відрахування обов`язкових податків та зборів) здійснено безспірне списання коштів у сумі 3179,44 грн на користь ОСОБА_1 .

Вважаючи бездіяльність відповідача у затримці виплати позивачу сум компенсації за невикористану відпустку під час звільненні, позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, у період з 12.04.2017 по 31.08.2021 у сумі 550008,50 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається. Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові під час звільнення всі суми, що належать йому від установи, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159). згідно з пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Норми Кодексу законів про працю України належать застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці державних службовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України. Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду у справі №120/2005/19-а, №140/2006/19.

На установу покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.

Відповідач під час заперечення проти задоволення позову, зазначено, що у зв`язку із обставинами встановленими у судовій справі №711/9268/17 у відповідача не було правових підстав виплачувати грошові кошти, позаяк відповідно до вказаного рішення трудові відносини з позивачем тривали.

Надаючи оцінку вказаному покликанню, суд врахував, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 у справі №711/9268/17 в задоволенні позову позивачки до Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації (перейменовано в управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації) про стягнення невиплачених під час звільнення грошових коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 відмовлено. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі №22ц/793/726/18 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 залишено без змін. Вирішуючи вказаний спір суди виходили з того, що наказом від 11.04.2017 №12-к позивача не звільнено з посади державної служби - головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА та трудові відносини продовжуються.

У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно з ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/9268/18 має преюдиційне значення для вирішення даного спору, з тим, що під час розгляду справи №712/11606/18 судом безпосередньо встановлювався факт звільнення позивача з посади 11.04.2017 на підставі наказу №12-к. Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення №712/11606/18 стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП України (порушення встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю, а саме займала посаду інспектора з кадрів КП «Черкасиоблкіно» Черкаської обласної ради, нібито перебуваючи у той же час на посаді головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи управління і культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА, тобто порушила обмеження щодо сумісництва) Соснівський районний суд м. Черкаси, закриваючи провадження у справі від 19.03.2019 дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, позаяк остання наказом від 11.04.2017 №12-к звільнена з посади державної служби, а саме головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА за угодою сторін. Постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 набрала законної сили 02.04.2019.

Судом враховано, що відповідно до запису №28 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.9) позивача звільнено зі вказаної посади на підставі наказу від 11.04.2017 №12-к, запис про звільнення скріплений печаткою вказаного Управління та підписом керівника ОСОБА_3 . Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/1864/19 ОСОБА_4 було допитано у судовому засіданні як свідка, під розписку про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, який підтвердив, що видавав зазначений наказ. Суд врахував, що станом на дату прийняття рішення у даній справі доказів скасування наказу від 11.04.2017 №12-к до суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин, оцінених доказів і доводів відповідача, позивача, висновків судів, суд визнає їх (про відсутність правових підстав виплачувати грошові кошти, оскільки трудові відносини з позивачем тривали) необгрунтованими.

судом встановоено і учасниками визнається, що фактична виплата компенсації за невикористані дні відпустки у сумі 13061,36 грн була здійснена двома частинами: 9111,76 грн - у грудні 2018 після прийняття наказу від 07.12.2018 №52-К «Про звільнення ОСОБА_1 » (визнано протиправним та скасовано згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №580/1864/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020); 3949,60 грн - 31.08.2021 (на виконання рішення суду у справі №580/1230/21 після відрахування обов`язкових податків та зборів, здійснено безспірне списання коштів у сумі 3179,44 грн).

Суд врахував, що компенсація за невикористані дні відпустки за період її роботи є коштами, що належали до виплати позивачу на день її звільнення зі служби. Право на отримання вказаної компенсації у позивача виникло у зв`язку із невикористанням днів відпустки під час проходження позивачем державної служби.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17. За змістом судового рішення якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відтак законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку здійснити повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість застосування відповідальності роботодавця протягом усього періоду невиплати (прострочення).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

На підставі вищевикладеного, судом визнається, що період затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки становить з 12.04.2017 (наступний за днем звільнення день) до 30.08.2021 (виплата другої частини належним сум - 31.08.2021).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.10.2020 у справі №240/222/20: встановивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від установи суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи доведеність під час розгляду даної справи обставини несвоєчасної виплати позивачу компенсації відпустки під час звільнення, суд доходить висновку про необхідність виплати на користь позивача компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок із застосуванням обмеження.

Оцінюючи розрахунок позивачки та позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок під час звільнення у сумі 550 008,05 грн, суд зазначає таке.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Під час обчислення середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, де відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно з довідкою Управління культури та охорони кльтурної спадщини Черкаської ОДА від 20.10.2021 №02/01-04-18/1356/02/01-04-18/ НОМЕР_3 (а.с. 60), сукупний розмір заробітної плати позивача за два останні календарні місяці перед звільненням (лютий - березень 2017 року) становить 21115,45 грн. Для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 502,75 грн в день (21115,45 грн/42 робочих дні у лютому-березні 2017 року). Період затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації невикористаної відпустки становить з 12.04.2017 (наступний за днем звільнення день) до 30.08.2021 (виплата другої частини належним сум - 31.08.2021) та становить 1094 робочі дні. Розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації невикористаної відпустки складає 550 008,05 грн. (502,75 грн. х 1094 днів затримки), проте сума невиплачених коштів компенсації невикористаної відпустки, що належала до виплати позивачці ОСОБА_1 під час звільнення та була виплачена на виконання рішення суду становить 13061,36 грн.

Під час визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, що є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (умови недофінансування, зменшення надходжень до бюджету, режим воєнного стану). У вказаних відносинах і працівник мають діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, виконання обовязків, дотримання присяги, взаємоповаги, тому інтереси роботодавця у контексті джерел фінансування також мають бути враховані, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку під час звільнення відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику під час звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку під час звільнення майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку під час звільнення майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок.

Суд зазначає, що обчислений (розрахована у контексті очікування сума) відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні відпустки (550 008,05 грн) є істотно більшим, ніж несвоєчасно виплачена сума компенсації відпустки 13061,36 грн, що не є співмірною розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача з урахуванням дій Управління, зміни назви Департаменту, судових спорів, у зв`язку із чим суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принципи пропорційності та співмірності, зменшити розмір відшкодування за час затримки розрахунку під счас звільнення до суми 13061,36 грн, що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів компенсації за невикористані дні відпустки. Суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення у сумі 13061,36 грн. Надаючи оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення із даним позовом, суд зазначає, що у справі Рисовський проти УкраїниЄвропейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та у належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси…». Суд дійшов висновку, що задля забезпечення права позивача на отримання відповідної компенсації (за більш як 4-річний термін прострочення) з урахуванням судових процесів у судах різних юрисдикцій щодо виплати належних сум, у зв`язку із чим клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та закриття провадження, залишені без задоволення.

Оцінюючи вимогу стосовно бездіяльності відповідача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачці середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку після звільнення за період з 12.04.2017 по 31.08.2021, суд зазначає таке.

Суд врахував, що обставина звільнення позивача 11.04.2017 не визнавалась відповідачем і слугувала предметом дослідження під час розгляду справи №711/9268/18, де судом було допитано свідків, які в судовому засіданні пояснили, що 13.04.2017 позивач була присутня на нараді. Допитана в судовому засіданні свідок (головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових документів Управління державної праці в Черкаській області) пояснила, що 05.10.2017 до Управління праці надійшов лист Центру зайнятості в якому повідомлялося про те, що позивач водночас перебуває на обліку в Центрі зайнятості та є працевлаштованою особою. У зв`язку з цим було прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування, що проводилось свідком особисто. Свідком дано свідчення, що в результаті інспекційного відвідування було встановлено, що наказ від 11.04.2017 №12-к Управлінням культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації не видавався. Згідно з актом перевірки Управління Держпраці у Черкаській області №23-01-86/1229 від 17.10.2017 факту розірвання трудових відносин Управління зі ОСОБА_1 не підтверджено. Встановлені обставини вказують, що обставина звільнення позивача саме 11.04.2017 не визнавалась відповідачем до грудня 2018 (наказ від 07.12.2018 №52-К «Про звільнення ОСОБА_1 ») та слугувала предметом судових розглядів, що виключає протиправність бездіяльності відповідача у несвоєчасній виплаті позивачці компенсації відпустки, у зв`язку із чим у задоволенні вказаної вимоги, належить відмовити.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази сукупно, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Доказів здійснення позивачем витрат на правничу допомогу до суду не надано, публічної звітності адвоката Дрогомана О.О. про отриманий дохід матеріали справи не містять, проте повідомлено про надання доказів щодо підстав сплати судового збору за вимогу майнового характеру, підтвердження пільг позивачки (з урахуванням квитанції від 11.01.2022 про сплату 5501 грн). Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, що сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. 2, 5-16, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 відшкодування, визначеного із середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення з виплати компенсації за невикористані дні відпустки з 12.04.2017 до 30.08.2021 у сумі 13061 (тринадцять тисяч шістдесят одна) грн 36 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації [бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18000, ].

Судове рішення складене 17.06.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА