Справа № 160/23627/21
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/23627/21
Суддя І інстанції Віхрова В.С.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Коршуна А.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та винести рішення про відмову в повному обсязі. Також, у разі, якщо факт пропуску місячного терміну на звернення до адміністративного суду підтвердиться в ході апеляційного розгляду, скаржник просить адміністративний позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю фінансування для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціального побутових питань. Скаржник вказує також на те, що позивачем не було зазначено суму матеріальної допомоги, яку він хоче отримати, а також не надав документів, які фактично підтвердили факт матеріальних збитків чи фінансових втрат, які позивач зазнав у зв`язку із смертю матері. При цьому копія свідоцтва про смерть матері нотаріально засвідчена не була. Окрім цього, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилається на пропуск позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних сил України, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.06.2015 року.

15.02.2021 року позивач звернувся до т.в.о. командира військової частини з рапортом про надання матеріальної допомоги в розмірі 100% за 2021 рік, у зв`язку зі смертю матері. До рапорту додано свідоцтво про смерть матері позивача серії НОМЕР_3 від 04.02.2021 року.

На підтвердження звернення з рапортом позивачем долучено до позовної заяви копії рапорту з резолюцією начальника штабу-заступника командира по роботі з особовим складом.

Доказів розгляду або надання відповіді на рапорт позивача суду не надано.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2021 року №180 з майором ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1

27.09.2021 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання письмового роз`яснення щодо невиплати матеріальної допомоги.

21.10.2021 року відповідачем надано відповідь, оформлену листом №6/36/12-1213, якою повідомлено, що 29.09.2021 року під час розгляду комісією частини рапорту позивача, останній вже не був військовослужбовцем частини та не проходив службу за контрактом, можливості здійснення виплати не має.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до п.п. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 за № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, відповідно до Постанови № 704, була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам. (далі - Інструкція № 200)

Згідно п.п. 1, 2 розділу XX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Аналізуючи вказані положення Інструкції № 200, колегія суддів зазначає, що грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань може виплачуватися у разі прийняття командиром військової частини відповідного рішення, підставою для якого є достатність фонду грошового забезпечення та визначення комісією розміру такої допомоги.

Як встановлено судом, та зазначено вище, позивач, разом з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 15.02.2021, подав копію свідоцтва про смерть його матерії серії НОМЕР_3 .

З огляду на зазначене, позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема, подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у якому зазначив конкретні причини для такої виплати (смерть матері), що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

При цьому зазначений рапорт був розглянутий тимчасово виконуючим обов`язки командира частини підполковником ОСОБА_2 , та останнім прийнято рішення дії відповідно цього рапорту здійснити «встановленим чином».

Разом з тим, за твердженням відповідача, зазначеним у відзиві на позов та в апеляційній скарзі, вбачається, що підставою для відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань стала відсутність достатнього фінансування.

Разом з тим, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження граничних обсягів видатків та чи отримані асигнування та в якому розмірі для надання військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Крім того, суд враховує, що відповідачем не надано доказів належного розгляду поданого позивачем рапорту та надання мотивованої відповіді на останній.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про допущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу, який виконав для її отримання всі залежні від нього дії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік і наявності підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити таку допомогу.

Що стосується посилань відповідача про застосування строків давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення).

При цьому, суд зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою грошового забезпечення.

Згідно з частиною другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, суд відхиляє твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, не обмежені позовною давністю.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 червня 2022 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.О. Коршун