Справа № 300/1828/22
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. справа № 300/1828/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №270-о від 24.11.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлення ОСОБА_1 на державній службі у Івано-Франківській митниці на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці;

- стягнення з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.02.2022 по дату поновлення на роботі.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржений наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 №270-о від 24.11.2021 є протиправним. Так, як зазначає позивач, підставою для прийняття наказу послугувала доповідна записка в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Петра Токарського від 16.09.2021 за №7.21-25/6, в якій останній вказує на порушення ОСОБА_1 умов п. 4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби від 01.07.2021 за №24/36-0 та вимог наказу Держмитслужби від 14.07.2021 за №530. На думку позивача, дана доповідна записка, як і наказ про звільнення ОСОБА_1 не містить конкретних підстав невідповідності позивача посаді. При цьому, зазначені в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Петром Токарським підстави начебто порушення ОСОБА_1 вимог п. 4.2 Загальних положень Контракту від 01.07.2021 є немотивованими та не відображають суттєвих обставин, які могли б слугувати підставою для звільнення позивача.

Крім того, позивач зазначає, що в згаданій доповідній записці не конкретизовано в чому полягає порушення принципу доброчесності ОСОБА_1 , а тільки значиться, що при опрацюванні Анкети державного інспектора митного поста «Долина» ОСОБА_1 , заповненої 19.07.2021, виявлено факт не зазначення в п. 8 обставин щодо притягнення протягом останніх трьох років до будь-якої відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної). Так, як зазначено у доповідній записці, ОСОБА_1 в Анкеті доброчесності від 19.07.2021 не зазначено про те, що існує постанова Івано-Франківською апеляційного суду від 21.01.2019 у справі №343/1597/18, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 п. 2 ст. 1727 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП).

Стосовно цього ОСОБА_1 було надано письмові пояснення, згідно яких вказано на закриття даного провадження за термінами строку накладення адміністративного стягнення, а також надано запитувані рішення по справі №343/1597/18. Разом із тим, позивач вважає, що оскільки, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 2 ст. 1727 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, тому він не може вважатись таким, що притягався до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Водночас, як свідчить доповідна записка Петра Токарського , підставою для надання рекомендації про звільнення ОСОБА_1 за порушення принципу доброчесності є саме не зазначення позивачем інформації по справі №343/1597/18 при заповненні Анкети доброчесності від 19.07.2021, а не сам факт вчиненого ним 4 роки тому адміністративного правопорушення.

На думку позивача, невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді є надуманою, адже згідно Результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік, підписаним в.о. начальника митного поста «Долина» Вадимом Жеребом 26.10.2021, ОСОБА_1 характеризується позитивною оцінкою та ефективним виконанням поставлених перед ним завдань, з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку та етичної поведінки.

Окрім цього, ОСОБА_1 вказує на те, що такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу та повинен застосовуватись у виняткових випадках і за вчинення особливих дисциплінарних проступків, а у випадку допущення державним службовцем дисциплінарних проступків повторно протягом року, передбачених ст. 65 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення може попередити такого державного службовця про неповну службову невідповідність. Водночас, відповідач, всупереч вказаному, належним чином не обґрунтував необхідність застосування до ОСОБА_1 найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування іншого, крім звільнення з посади державної служби, виду дисциплінарного стягнення, при тому, що позивач за останній час до випробування не притягувався до дисциплінарної відповідальності та за місцем роботи характеризується позитивно.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив та вказав, що на підставі наказу від 30.06.2021 за №36-о ОСОБА_1 з 01.07.2021 призначено на посаду державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці з укладанням контракту про проходження державної служби та встановлено строк випробування на зазначеній посаді 6 місяців. При цьому, 19.07.2021 позивачем надано (підписано) Згоду посадової особи Державної митної служби України про можливість проведення контрольних заходів. В цей же день ОСОБА_1 заповнив Анкету доброчесності посадової особи Державної митної служби України, Графа 8 Розділу І якої містить запитання: «Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення». На зазначене питання позивач надав негативну відповідь.

Надалі, працівником внутрішньої безпеки, при опрацюванні документів заповненими працівниками Івано-Франківської митниці виявлено факт невідповідності твердження в Анкеті ОСОБА_1 щодо правдивості дотримання принципів, передбачених частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII (далі - Закон №889), вимог Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 за №1700-VII (далі - Закон №1700), Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 за №158 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби від 28.04.2021 за №72-21), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2016 за №1203/29333 (далі - Загальні правила №158), Правил етичної поведінки в Державній митній службі України, затверджених наказом Держмитслужби від 15.12.2020 за №577 (далі - Правила №577). Враховуючи зазначене, в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки П. Токарський звернувся до начальника Івано-Франківської митниці з доповідною запискою №7.21-19/2 від 05.08.2021, в якій запропонував здійснити стосовно позивача контрольні заходи. Так, в подальшому стало відомо, що 29.11.2018 постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, однак провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи за ч. ч. 1, 2 ст. 1727 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказане рішення набрало законної сили 21.01.2019.

З наведеного, на думку представника відповідача, чітко вбачається, що позивач усвідомлював, що його визнано винним у адміністративному правопорушенні, а тому дані обставини повинен був вказати у Анкеті. Натомість, у пояснення ОСОБА_1 надалі наголосив, що адміністративна відповідальність не наступила як така.

Зважаючи на викладене, 24.11.2021 Івано-Франківською митницею видано наказ №270-о про звільнення ОСОБА_1 , підставою для прийняття якого, як стверджує відповідач, є невиконання п. 21 умов Контракту про проходження державної служби №24/36-о від 01.07.2021 та п. 11 Завдань на випробувальний термін ОСОБА_1 , а також встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідач акцентував увагу на те, що існувало рях обставин, які впливали на прийняття митним органом такого рішення, а саме: позивачем особисто надавалась згоду на проведення контрольних заходів, свідомо зазначено неправдиві відомості в Анкеті, тим самим такі умисні дії призвели до невиконання позивачем поставлених Завдань на випробувальний термін. При цьому, законодавець чітко визначив підстави для припинення державної служби за ініціативи суб`єкта призначення, а саме в ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Пунктом 2 вказаної норми вказано одну із підстав, а саме встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування. У зв`язку із цим, Івано-Франківська митниця вважає, що спірний наказ №270-о є правомірним та не підлягає скасуванню. При цьому, так як працівник перебував на лікарняному, то пунктом 1 наказу зазначено про припинення державної служби та звільнення першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності. 01.02.2022 Івано-Франківською митницею видано наказ №26-о про проведення розрахунків з ОСОБА_1 .

Окрім цього, відповідачем наголошено на помилковості посилань позивача на пункт 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (щодо вчинення дисциплінарного проступку), оскільки щодо позивача не було порушено дисциплінарного провадження та не притягувалось до будь-якого виду відповідальності.

З наведених підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

На підставі наказу від 30.06.2021 №36-о ОСОБА_1 з 01.07.2021 призначено на посаду державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці Державної митної служби України в порядку переведення з Галицької митниці Держмитслужби з укладанням контракту про проходження державної служби та встановлено строк випробування на зазначеній посаді 6 місяців.

01.07.2021 Івано-Франківська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, в особі в.о. начальника митниці Кримського А.О., з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, уклали Контракт №24/36-о про проходження державної служби на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці, за змістом п. 25 якого строк його дії з 01.07.2021 по 30.06.2024. Додатком до Контракту є Графік виконання завдань №24/36-о від 01.07.2021 та визначені Завдання на випробувальний термін.

14.07.2021 в.о. Голови Державної митної служби України С. Звягінцевим прийнято наказ №530 «Про здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби», яким утворено Комісію з контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, а також затверджено Порядок здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби.

На підставі наведеного, Івано-Франківською митницею створено Комісію з контролю за дотриманням посадовими особами Івано-Франківської митниці законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби та затверджено її склад.

19.07.2021 позивачем надано (підписано) Згоду посадової особи Державної митної служби України про можливість проведення контрольних заходів, а також заповнено Анкету доброчесності посадової особи Державної митної служби України (далі - Анкета). Графа 8 Розділу І вказаної Анкети містить запитання: «Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення», на яке позивач надав негативну відповідь.

Надалі в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарський П.З. звернувся до начальника Івано-Франківської митниці з доповідною запискою №7.21-19/2 від 05.08.2021, в якій запропонував здійснити стосовно позивача контрольні заходи.

На підставі наведеного, в.о. головного державного інспектора з питань внутрішньої безпеки Токарським П.З. розпочато контрольні заходи щодо перевірки фактів, викладених в Анкеті ОСОБА_1 , а саме тверджень щодо дотримання вказаних вище норм законодавства України та направлено запит з пропозицією надати пояснення та всі наявні документи щодо обставин, які відображаються в мережа Інтернет, а саме на офіційному сайті «Судова влада» та «OpenDataUA». На вказаних ресурсах було виявлено справу №343/1597/18, яка розглядалась Долинським районним судом Івано-Франківської області щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 1727 КУпАП. Так, постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2018 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, однак провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказане рішення набрало законної сили 21.01.2019.

У зв`язку із цим, 05.08.2021 Токарським П.З. складено Довідку за результатами контрольних заходів стосовно позивача.

В подальшому, ОСОБА_1 надав письмові пояснення від 06.08.2021, в яких, зокрема, повідомив, що провадження у справі №343/1597/18 закрите за терміном строку накладення адміністративного стягнення, відповідно адміністративна відповідальність не наступила.

16.09.2021 в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарський П.З. звернувся до начальника митниці з доповідною запискою №7.21-25/6 за результатами розгляду матеріалів контрольних заходів стосовно ОСОБА_1 , в якій вказав на порушення ОСОБА_1 умов п. 4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби від 01.07.2021 за №24/36-0 та вимог наказу Держмитслужби від 14.07.2021 за №530 та рекомендував:

1) Згідно п. 13.4.1. Розділу І Порядку здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, затвердженого наказом Державної митної служби України від 14.07.2021 за №530 (далі - Порядок №530), підтвердити недотримання принципу доброчесності державним інспектором митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці ОСОБА_1

2) Відповідно до п. 13.4.2. Розділу І Порядку №530 вжити управлінських заходів кадрового характеру: доручити управлінню по роботі з персоналом Івано-Франківської митниці на підставі результатів проведених контрольних заходів підготувати проект наказу та звільнити ОСОБА_1 із займаної посади державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

У зв`язку із невиконання п. 21 умов Контракту про проходження державної служби №24/36-о від 01.07.2021 та п. 11 Завдань на випробувальний термін ОСОБА_1 та встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», а також на підставі доповідної записки №7.21-25/6 від 16.09.2021, видано наказ №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

01.02.2022 ОСОБА_1 ознайомлено із наказом №270-о від 24.11.2021 про звільнення та проведено розрахунки із ним на підставі наказу №26-о.

Позивач, вважаючи оскаржений наказ відповідача незаконним, звернувся до суду з із вказаним адміністративним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий судовий розгляд, який забезпечується, у тому числі, шляхом з`ясування судами усіх обставин справи та обґрунтованості судових рішень.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» (Ruiz Torijaet Hiro Balani c. Espagne) від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 42 рішення у справі «Бендерський проти України» (Заява №22750/02) від 15.11.2007).

Згідно з частиною 2 статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина шоста статті 93 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відносини щодо проходження публічної служби, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому у спірних правовідносинах пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу».

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 35 Закону України «Про державну службу» в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

Відповідно до частини шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Частиною сьомою статті 35 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 87 вказаного Закону України підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Згідно з частиною 5 статті 87 вказаного Закону, наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Одним із принципів державної служби є професіоналізм, під яким розуміється компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону.

Професіоналізм у державній службі досягається, зокрема шляхом установлення державному службовцеві випробування, яке за своїм змістом є особливим строковим правовим режимом проходження державної служби, зумовленим потребою в перевірці відповідності державного службовця займаній посаді.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну службу» основними обов`язками державних службовців, зокрема, є забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Згідно частин 1, 3 статті 311 Закону №889, з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що до істотних умов контракту належать:

1) місце роботи і посада державної служби;

2) спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби;

3) дата набрання чинності та строк дії контракту;

4) права та обов`язки сторін;

5) завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання;

6) режим праці та відпочинку;

7) умови оплати праці;

8) відповідальність сторін та вирішення спорів;

9) підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

Аналогічні положення містяться і в Постанові Кабінету Міністрів України №494 від 17.06.2020, якою затверджено Порядок укладення контрактів про проходження державної служби (далі - Порядок №494). Так, укладення контрактів здійснюється з дотриманням принципів законності, ефективності, прозорості та доброчесності. Контракт може бути укладено з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби та основні посадові обов`язки за посадою якої передбачають виконання конкретного завдання (завдань), яке є заздалегідь визначеним, досяжним, з встановленими датами початку і завершення виконання (не виконується постійно) (пункти 3, 4 даного Порядку).

Відповідно до пунктів 9, 14, 15 Порядку №494, відповідно до контракту особа зобов`язується виконувати завдання, а державний орган зобов`язується виплачувати їй заробітну плату згідно із Законом України «Про державну службу». Завдання, передбачені у контракті, визначаються в межах повноважень, встановлених посадовою інструкцією. Завдання містять ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання (далі - ключові показники), які повинні відображати кінцевий результат, на досягнення якого спрямовано діяльність особи. Ключові показники повинні вимірюватися в кількісному та/або якісному вираженні і мати чіткі строки виконання.

У контракті зазначаються предмет, істотні та додаткові умови, строк дії контракту та реквізити сторін. До контракту додається графік виконання завдань, який є його невід`ємною частиною. Істотними умовами контракту є:

- місце роботи і посада державної служби;

- спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби, за якою укладається контракт;

- дата набрання чинності та строк дії контракту;

- права та обов`язки сторін;

- завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання;

- режим праці та відпочинку;

- умови оплати праці;

- відповідальність сторін та вирішення спорів;

- підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

Додатком до Порядку №494 затверджено форму типового контракту про проходження державної служби, а додатком типового контракту про проходження державної служби - графік виконання завдань.

Відповідно до змісту додатку до контракту від 01.07.2021, в.о. начальника митниці А. Кримським затверджено завдання на період випробування позивача на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці.

Разом із тим, як слідує із змісту Результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік, підписаним в.о. начальника митного поста «Долина» Вадимом Жеребом 26.10.2021, відповідні завдання були виконані ОСОБА_1 з позитивною оцінкою та її обґрунтуванням: «Завдання виконані вчасно та якісно, результати яких повною .мірою можна використовувати у роботі. Робота проводилась ефективно, з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку та етичної поведінки».

Отже, позивач отримав позитивну оцінку своєї професійної діяльності за результатами випробування, що відображено у відповідному документі, та, відповідно, вважається таким, що пройшов випробування.

Крім того, судом встановлено, що в доповідній записці від 16.09.2021, яка стала підставою для винесення спірного наказу, в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарський П.З. вказав на порушення ОСОБА_1 умов п. 4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби від 01.07.2021 за №24/36-0 та вимог наказу Держмитслужби від 14.07.2021 за №530.

Так, пункт 4.2 Загальних положень Контракту передбачає спеціальну вимогу до особи доброчесність, яка в свою чергу, включає в себе наступне:

- здатність спрямовувати власні дії на захист публічних інтересів, утримуватись від конфлікту між приватними та публічними інтересами, ефективно розпоряджатись держаними ресурсами;

- здатність дотримуватись правил етичної поведінки, порядності, чесності, справедливості, підзвітності;

- усвідомлення обмеження у виявленні переваг, прихильності та/або негативного ставлення до окремих фізичних та юридичних осіб, політичних партій, громадських, релігійних та інших організацій.

Фактично, порушення вказаної умови Контракту щодо доброчесності, як слідує із згаданої доповідної записки від 16.09.2021, Токарський П.З. вбачає у тому, що позивач не зазначив в п. 8 Анкети обставин щодо притягнення протягом останніх трьох років до будь-якої відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної). Більше того, Токарський П.З. посилається не на факт притягнення позивача до будь-якої відповідальності (що було б більш логічно), а на сам факт не зазначення позивачем у Анкеті про притягнення його до відповідальності.

З цього приводу суд зазначає наступне. Так, як слідує із постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2018 по справі №343/1597/18, яка залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.01.2019, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, однак провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи за ч. ч. 1, 2 ст. 1727 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, суд констатує, що хоча позивача і визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, однак фактично до нього жодне стягнення не застосовано, тобто до жодної відповідальності його не притягнуто.

Аналогічні пояснення 06.08.2021 позивач надав відповідачу в письмовому вигляді, згідно яких повідомив, що провадження у справі №343/1597/18 закрите за терміном строку накладення адміністративного стягнення, відповідно адміністративна відповідальність стосовно нього не наступила, з чим і погоджується суд.

При цьому, у графі 8 Розділу І Анкети доброчесності посадової особи міститься запитання: «Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення».

Тобто, словесно-граматичне (буквальне) тлумачення суті вказаного питання передбачає надання відповіді про те, чи особа притягалась до відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної), а не чи була особа визнана винуватою у вчиненні якогось правопорушення, за яке можлива відповідальність.

В даному випадку на зазначене питання позивач надав негативну відповідь, що відповідає обставинам справи.

Суд наголошує, що в даному випадку, ОСОБА_1 не міг дати позитивну відповідь на вказане питання, враховуючи результат розгляду Долинським районним судом Івано-Франківської області справи №343/1597/18, оскільки в такому випадку він вказав би неправдиві відомості до Анкети доброчесності посадової особи, і якраз в такому випадку можна було б піддати сумнівам його доброчесність.

Більше того, аналогічні зауваження надано відповідачу і завідувачем юридичного сектору Івано-Франківської митниці після отримання нею спірного наказу для візування, оскільки остання візує згідно своїх посадових обов`язків усі накази митниці. Так, завідувач юридичного сектору Івано-Франківської митниці Галина Кічура вважає, що у ОСОБА_1 була відсутня необхідність вказувати інформацію по справі №343/1597/18 при заповненні Анкети доброчесності у липні 2021 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про помилковість доводів в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарського П.З. про порушення умов п. 4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби від 01.07.2021 за №24/36-0.

Відповідно до положень частин 9 та 12 статті 311 Закону №889, контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду. Дія контракту про проходження державної служби припиняється:

1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт;

2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін;

3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту;

4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

Водночас, частиною першою статті 83 Закону №889 передбачено, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону);

Положеннями частини третьої статті 35 цього Закону України «Про державну службу» встановлено, що на строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату.

В даному випадку, 30.06.2021 наказом №36-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивач призначений на посаду державного інспектора митного поста «Долина» з укладенням контракту про проходження державної служби з 01.07.2021 та встановленням випробування строком на шість місяців, до завершення якого він мав би зарекомендувати себе як кваліфікований працівник, а відповідач водночас мав нагоду пересвідчитися у його відповідності займаній посаді.

При цьому, у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

Випробувальний строк власне і надається для того, щоб особа проявила себе на новопризначеній посаді в усіх аспектах як кваліфікований і відповідальний працівник. Те, наскільки добре державний службовець справляється зі своїми обов`язками, оцінює насамперед суб`єкт призначення. Водночас, для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №809/1157/17, від 22.04.2020 у справі №2140/1369/18 та від 16.10.2020 у справі №489/548/17.

Крім того, згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №817/44/17, в період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено. Водночас, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Даний спір, як уже з`ясовано, виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з висновком відповідача про невідповідність займаній посаді і наводить свої міркування та доводи на спростування тверджень останнього про виявлені недоліки в роботі позивача, на яких власне і ґрунтується такий висновок.

З цього приводу суд зазначає, що в період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено. Водночас, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що встановлювати випробувальний строк є правом суб`єкта призначення, в рамках якого він має право оцінити відповідність державного службовця займаній посаді. Так само, суб`єкту призначення надане право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 у справі № 808/2842/17 та постанові від 22.01.2020 у справі № 823/3540/14.

Як установлено з оскаржуваного наказу про звільнення позивача, в якості підстави для його прийняття слугувало невиконання п. 21 умов Контракту про проходження державної служби №24/36-о від 01.07.2021 та п. 11 Завдань на випробувальний термін ОСОБА_1 .

Так, відповідно до п. 21 Контракту №24/36-о, неналежним виконанням або невиконанням особою цього Контракту вважається:

- невиконання посадовою особою завдання (завдань) у строки, визначені Графіком виконання завдань;

- недосягнення особою ключових показників завдання (завдань);

- невиконання додаткових умов цього Контракту.

В свою чергу, пунктом 11 Завдань на випробувальний термін визначено таке завдання, як успішне проходження в установленому порядку перевірки на доброчесність, зокрема, наявності фактів притягнення посадової особи до відповідальності за вчинення проступків або порушення, які свідчать про недоброчесність посадової особи.

При цьому, як уже встановлено судом, висновки в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарського П.З. про недоброчесність позивача, а саме про не зазначення останнім в Анкеті доброчесності посадової особи про притягнення до відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної), що і співвідноситься із пунктом 11 Завдань на випробувальний термін, є помилковими.

Як наслідок, хибними є висновки та твердження відповідача про невідповідність позивача займаній посаді протягом строку випробування, що, у свою чергу, дає можливість зробити висновок про протиправність спірного наказу Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

При цьому, неспроможними та помилковими є посилання позивача на пункт 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», згідно якого підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення дисциплінарного проступку, оскільки, як уже зазначено вище, позивача звільнено (як уже встановлено - протиправно) на підставі іншої норми, а саме пункту 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 даної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не спростував доводи позивача та не надав суду належних письмових доказів на підтвердження правомірності звільнення ОСОБА_1 та, як наслідок, суд дійшов висновку про те, що наказ Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 2401 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З огляду на наведене, оскільки права позивача порушені шляхом незаконного звільнення з роботи, то вони підлягають відновленню шляхом скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №П/9901/101/18 (провадження №11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №826/12916/15, від 06.03.2019 у справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі №826/751/16, від 27.06.2019 у справі №826/5732/16, від 26.07.2019 у справі №826/8797/15, від 09.10.2019 у справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі №816/584/17, від 15.04.2020 у справі №826/5596/17, від 19.05.2020 у справі №9901/226/19.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11).

У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до абз. 10 п. п. 10.2 п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (наказ про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення позивача і, як наслідок, поновлення його на посаді, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на посаді незаконно звільненого працівника повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 згідно оскарженого наказу Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 звільнено з посади державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці з 01.02.2022, то згідно вимог частини 1 статті 235 КЗпП України, ОСОБА_1 слід поновити на вказаній посаді з 02.02.2022.

Правові наслідки незаконного звільнення працівника з роботи передбачені статтею 235 Кодексу законів про працю України. Так, вказана стаття передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (частина 2).

Вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 рахується судом з 01.02.2022 по 21.06.2022 (день ухвалення судом цього рішення).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 2 розділу ІІ вказаного Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки №11/7.21-22-27 від 12.05.2022, долученої відповідачем, вбачається, що позивач тривалий час перебував на лікарняному, нарахування за період листопад-січень становить 0 грн та жодні нарахування не здійснювались. Однак, суд звертає увагу відповідача на те, що позивач працював на державній службі у Івано-Франківській митниці на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці з липня 2021 року, а тому, з урахуванням вимог абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ вказаного Порядку №100, у випадку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (тобто жовтень і листопад), а якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

У зв`язку із цим та враховуючи відсутність у суду відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 , суд наголошує, що відповідач має обчислити середню заробітну плату позивача відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2022 по 21.06.2022.

Відповідно до частини 7 статті 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно пунктів 2-3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2) та поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі з вирахуванням податків та обов`язкових платежів підлягає негайному виконанню.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ. 76005, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №270-о від 24.11.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на державній службі у Івано-Франківській митниці Державної митної служби України (вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ. 76005, ) на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці.

Стягнути з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ. 76005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2022 по 21.06.2022, обчисливши середню заробітну плату ОСОБА_1 відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, із вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.