Справа № 755/21727/21
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

у с т а н о в и в:

24.12.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №009112 винесену відповідачем 06.12.2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 06.12.2021 року відповідачем було прийнято постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП в зв`язку з порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також правил перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документа на право проживання в Україні. Вказану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з огляду на наступне. Посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення. Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» установлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи. На думку позивача, оскаржувана постанова прямо протирічить нормам зазначеного закону. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на зміст рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року у справі №760/18196/20, яким встановлено юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні станом на 24.08.1991 року, та зазначає, що принаймні ще з 20.08.2020 року, часу звернення позивача до Солом`янського районного суду м. Києва та й до цієї дати відповідачу було достеменно відомо про вчинення позивачем дій з отримання громадянства України й узаконення свого правового положення для знаходження на території України. Зважаючи на сімейні обставини та дату отримання позивачем зазначеного рішення суду, останній був позбавлений часу завершити процедуру подання заяви про отримання громадянства України. Позивач вважає, що стан здоров`я його батька в сукупності зі встановленими Солом`янським районним судом м. Києва юридичними фактами, утворюють достатні фактичні та юридичні передумови констатувати наявність у позивача підстав перебувати на території України й необхідність такого перебування. В силу зайнятості позивача у догляді за батьком та встановленими карантинними обмеженнями, позивач до 06.12.2021 року був позбавлений можливості завершити процедуру подання документів для отримання громадянства України.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 15.02.2022 року, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

За змістом ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 12-14).

Позивач має картку фізичної особи-платника податків видану 06.02.2008 року Державною податковою адміністрацією України (а.с. 15).

06.12.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ 009112, якою на позивача відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. У змісті зазначеної постанови вказано, що 06.12.2021 року виявлено гр. РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с. 17-18).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року у справі №760/18196/20, встановлено юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні станом на 24.08.1991 року (а.с. а.с. 20-23).

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду викопіювання з медичної картки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24-26).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач, зокрема, посилається на зміст Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно яких:

2. Установити, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19):

3) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення;

4. Установити, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

На думку суду, посилання сторони позивача на вказані положення закону є безпідставними, оскільки із матеріалів справи не вбачається жодних доказів тому, що позивач не зміг виїхати за межі України або звернутись до компетентних органів саме у зв`язку із введенням карантину та не підтверджено, що порушення відбулось саме внаслідок встановлення карантину, адже наведені норми закону мають особистісний характер, тобто у разі посилання на них має бути підтверджено вплив обмежувальних заходів до конкретної особи.

Стосовно наявності рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року у справі №760/18196/20, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні станом на 24.08.1991 року, слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну (ст. 5 Закону України «Про громадянство України»).

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Ураховуючи положення наведених норм Закону, наявність рішення суду стосовно встановлення юридичного факту постійного проживання позивача на території України станом на 24.08.1991 року не є підставою, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП у зв`язку із порушенням положень ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», адже наявність такого рішення суду є лише передумовою для вчинення позивачем наступних фактичних дій дійсно спрямованих на набуття громадянства України та ураховуючи, що в такому випадку особа стає громадянином України лише з дати реєстрації набуття громадянства України.

Вбачається, що на час ухвалення оскаржуваної постанови, позивач громадянства України не набув і з врахуванням встановленого відповідачем факту порушення особою міграційного законодавства щодо проживання без документів на право проживання в Україні, у відповідача були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови, що унеможливлює висновок про її протиправність, адже порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів впливу у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення і у спірних правовідносинах є необхідним й достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Стосовно посилань позивача на наявність у нього хворого батька, який потребує ліжкового режиму та стороннього догляду, суд зазначає, що такі обставини не звільняють позивача від необхідності дотримуватись законодавства України про правовий статус іноземців та не звільняють його від відповідальності за вчинені порушення вимог діючого законодавства України.

Також при вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач визначаючи розмір адміністративного стягнення не вдався до безпідставного застосування найвищої міри стягнення та в межах санкції ч. 1 ст. 203 КУпАП, яка передбачає накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, наклав адміністративний штраф у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 162, 241-246, 250, 251, 255, 261, 286, 295, 297 КАС України, ст.ст. 9, 203, 245, 251, 280 КУпАП, Законами України «Про громадянство України», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 21.06.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Суддя -