Справа № 703/1347/22
Суддя: Прилуцький В. О.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/1347/22 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сміла справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Ніколенка Ігоря Олександровича, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

03 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Ніколенка І.О., Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови серії БАБ № 633296 від 27 травня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою інспектора СРПП ВП №2 Черкаського районного управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області Ніколенка І.О. серії БАБ № 633296 від 27 травня 2022 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, за те, що він 27 травня 2022 року о 09 год. 30 хв. в м. Сміла по вул. Кармелюка, керував автомобілем ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, що закритий стороннім предметом, що не дає змоги чітко визначити його символи з відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9.в ПДР України.

Позивач вважає, що обставини, викладені у наведеній постанові не відповідають фактичним обставинам справи, правил дорожнього руху він не порушував, розгляд адміністративної справи та винесення постанови проведені з порушенням вимог чинного законодавства та із істотним порушенням прав позивача, внаслідок чого вищенаведена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Так, позивач вказує, що 27 травня 2022 року близько 09 год. 30 хв. в м. Сміла по вул. Кармелюка, його дійсно зупинили працівники ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, коли він рухався на автомобілі ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 . До автомобіля підійшов поліцейський, який представився ОСОБА_2 , без проведення відеофіксації (про її проведення він не повідомляв), та почав вимагати надати йому для огляду документи на транспортний засіб, при цьому не повідомив причини зупинки. Позивач надав поліцейському документи. Після огляду документів працівник поліції ( ОСОБА_3 ), сказав що на автомобілі позивача задній номерний знак закритий сіткою, в зв`язку з чим його не можливо прочитати з 20-ти метрів і в якості доказів показав йому фото, зроблене на його мобільний телефон. Позивач зауважив, що дане фото зроблено проти сонця, під таким кутом, що символи номерного знаку були засліплені, хоча в дійсності, задній номерний знак, закритий сіткою для захисту від комах, дозволяв чітко визначити символи з відстані двадцяти метрів і навіть більше. У подальшому поліцейський Бондар Віталій проводив огляд автомобіля позивача та наявних в ньому речей, в цей час біля службового автомобіля працівників поліції знаходився інший поліцейський, - ОСОБА_4 , який почав заповнювати бланк оскаржуваної постанови. Позивач також зауважив, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена без будь-якої підготовки до розгляду справи, без представлення себе як посадової особи, яка повинна розглядати справу, без повідомлення про відеофіксацію, без роз`яснення позивачу прав і обов`язків, без надання можливості заявити клопотання, яке він хотів заявити про перенесення розгляду справу, у зв`язку із необхідністю скористатись правовою допомогою адвоката, без з`ясування обставин чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Крім того вказує, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності містить інформацію, а саме в графі «до постанови додається» вказано: «фото», однак поліцейським Ніколенком І.О., в порушення ст. 283 КУпАП, не зазначено назву серію та номер технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з позовом про скасування цієї постанови та просив стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою судді від 07 червня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та встановлено відповідачу строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем знаходження).

21 червня 2022 року представником відповідача Головного управління патрульної поліції в Черкаській області подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 27 травня 2021 року о 09 год. 30 хв. в м. Сміла по вул. Кармелюка позивач ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 з номерним знаком, що закритий стороннім предметом, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 м, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України. За дане правопорушення останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. До вказаного відзиву представником відповідача також додано фотозображення, з якого вбачається, що номерний знак на автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 закритий металевою сіткою, що підтверджує факт закриття позивачем номерного знаку стороннім предметом, крім того даний факт не оспорюється самим позивачем. Представник відповідача зауважив, що відповідно до ПДР України встановлено заборону на користування транспортними засобами з номерними знаками, які закритті іншими предметами. Відповідно диспозиції до ч. 6 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за декілька правопорушень, об`єктивні сторони яких, зокрема, полягають: у керуванні водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами. Відтак, у розумінні ч. 6 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі закриття номерних знаків іншими предметами. Представник відповідача зазначає, що подані ним докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст.ст. 72,73,74,75,76 КАС України відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є достовірними та достатніми для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Таким чином, просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи, що до суду не надійшло клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), суд розглядає справу відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що відповідачем - інспектором СРПП ВП №2 Черкаського районного управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області Ніколенком І.О 27 травня 2022 року винесено постанову серії БАБ № 633296 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850. Зазначено, що позивач 27 травня 2022 року о 09 год. 30 хв. в м. Сміла по вул. Кармелюка, керував автомобілем ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, що закритий стороннім предметом, що не дає змоги чітко визначити його символи з відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9.в ПДР України (а.с. 10).

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують зазначені Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Отже, законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень (вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а).

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 року у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Щодо складу адміністративного правопорушення, яке інкриміновано позивачу відповідачем, слід зазначити таке.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Пунктом 2.9в Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідно до п. 30.2 Правил дорожнього руху України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Таким чином, склад правопорушення ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів.

Отже, предметом дослідження у даній справі є факт закриття номерного знаку стороннім предметом, що не дає змоги чітко визначити символи з відстані 20 метрів.

З матеріалів справи вбачається, що на номерному знакові транспортного засобу позивача встановлено металеву сітку, але згідно з вимогами ч. 6 ст. 121 КУпАП сам по собі факт закриття номерного знаку стороннім предметом не є складом правопорушення без наявності іншої обов`язкової ознаки такого закриття - неможливості чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі фотозображення номерного знаку, наданого відповідачем із відзивом на позов, номерний знак транспортного засобу дійсно був закритий сіткою, проте сітка дозволяє визначити символи номерного знака. Оскаржувана постанова не містить посилання на докази, які б підтверджували, що з відстані двадцяти метрів ці символи визначити неможливо.

Враховуючи презумпцію невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, саме на інспектора патрульної поліції покладений тягар доведеності наявності складу правопорушення належними та допустимими доказами, що у даному випадку не здійснено.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 жовтня 2019 року в справі №161/7041/17, адміністративне провадження №К/9901/23913/18.

Крім того, з наданих позивачем фотоматеріалів в електронному вигляді вбачається, що перед номерним знаком на автомобілі, яким він керував, встановлена решітка чорного кольору. Крім того в самій позовній заяві позивач визнає факт наявності на задньому номерному знаку захисної решітки. Не заперечував цього факту позивач і на місці складення спірної постанови. Доводом неправомірності постанови позивачем зазначено те, що з відстані 20 м можна чітко визначити символи номерного знака, що підтверджується фотоматеріалами зробленими позивачем в світлу пору доби по прямій лінії до номерного знаку.

Очевидно, що такий сторонній предмет, свідомо встановлений позивачем перед номерним знаком автомобіля, в тій чи іншій мірі може закривати його оглядовість, до прикладу, при розгляданні такого номерного знака із ракурсу «з боку», під кутом чи нахилом, у нічну пору, чи при складних погодних умовах. Разом з тим, в оскаржуваній постанові відповідачем зазначено про порушення позивачем лише п. 2.9.в. ПДР, без зазначення порушення п.30.2. ПДР.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП є недоведеним належними та допустимим доказами, відтак вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є недоведеною. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у даній адміністративній справі не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано до суду належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, доказів вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені докази, враховуючи те, що усі сумніви трактуються на користь позивача, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки відповідач не довів правомірності винесення оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Тож під час судового розгляду встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, відповідачем не надано, а сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не може розглядатися як доказ вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах № 524/5536/17 від 15.11.2018, №338/855/17 від 26.04.2018, № 338/1/17 від 26.04.2018.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 27 травня 2022 року серії БАБ № 633296 складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 6,9,16,72,77,132,139, 241-243, 246,262,286 КАС України,=

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Ніколенка Ігоря Олександровича, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову винесену інспектором СРПП ВП №2 Черкаського районного управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області Ніколенком Ігорем Олександровичем серії БАБ № 633296 від 27 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 6 ст.121 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області (адреса: вул. Смілянська, буд.57, м. Черкаси) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 496 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Прилуцький