Справа № 160/19061/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Божедарівської селищної ради, третя особа 1: ОСОБА_4 , третя особа-2: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Божедарівської селищної ради, третя особа-1: ОСОБА_4 , третя особа-2: ОСОБА_5 , в якому просять суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області від 03.09.2021 року № 04-13/VIII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що в Криничанському районному суді Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження розглядаються справи: №178/446/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну часту (пай); №178/447/21 за позовом ОСОБА_2 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай); № 178/445/21 за позовом ОСОБА_3 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай).
Позивачі пояснюють, що предметом розгляду даних справ є визнання за позивачами права на земельні частки (паї) за рахунок землі, переданої в 1994 році у колективну власність КСП Агрофірма «Славутич» на підставі державного акта на право колективної власності на землю від 31.01.1994 року.
Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , як члени даного колективного сільськогосподарського підприємства, були включені до списку, який додано до Державного акта на право колективної власності на землю, на думку позивачів вони набули право на земельні частки (паї) з дня видачі цього акта.
Також зазначають, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
Однак, судовий розгляд вищезазначених цивільних справа ще триває.
За поясненнями позивачів, земля КСП Агрофірма «Славутич» розпайована між колишніми членами. Вільними залишилися три земельні ділянки (пая), по 5,83 умовних кадастрових гектарів кожна, які ще не перебувають у приватній власності.
Проте, рішенням Божедарівської селищної ради від 03.09.2021 року №04-13/VIII, надано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) по ? частки (паю) на дві земельні ділянки розміром 5,83 умовних кадастрових гектарів кожна за рахунок землі колишньої Агрофірм «Славутич» Криничанського району, Дніпропетровської області, які розташовані на території Божедарівської селищної ради, Криничанського району, Дніпропетровській області.
Позивачі впевнені, що в даному випадку існує обґрунтована загроза припинення існування трьох земельних ділянок, які залишилися нерозпайованими між колишніми членами КПС Агрофірма «Славутич» у зв`язку із прийняттям спірного рішення в період вирішення спорів в суді по справах № 178/446/21, № 178/447/21, № 178/445/21.
Позивачі вважають, що спірне рішення відповідача щодо вчинення дій по розпорядженню відповідними земельними ділянками, у випадку прийняття судом рішень на користь позивачів у вказаних вище справах, перешкодить реальному захисту їх прав на отримання у власність земельних ділянок (паїв), що є головною метою судочинства.
Вважаючи, що спірне рішення прийнято відповідачем без врахування обставин, що мають значення для його прийняття, є необґрунтованим, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 09.11.2021 року, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування, а також встановлено третім особам строк для подання пояснень щодо позову та відзиву відповідно.
Суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Крім того, 14.03.2022 року Президент України підписав Указ №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Також, Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Суд зазначає, що строк для надання відзиву на позовну заяву встановлювався відповідачам ухвалою суду від 09.11.2021 року, а саме: протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Суд вважає, що у відповідача було досить часу для складання та надання відзиву на позовну заяву.
Проте, відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Треті особи правом на подання до суду пояснень не скористалися.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що рішенням Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області від 03.09.2021 року № 04-13/VIII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», надано гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) по ? частки (паю) на земельну ділянку розміром 5,83 умовних кадастрових гектарів відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.05.2021 року ОСОБА_8 по колишній Агрофірмі «Славутич», Криничанського району, Дніпропетровської області, що належала ОСОБА_9 на підставі сертифікату на право на земельну (пай) серії ДП № 0130719 від 19.05.1997 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Божедарівської селищної ради, Криничанського району, Дніпропетровської області.
Зобов`язано гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 протягом одного року замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Також, відповідно до вказаного рішенням надано гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) по ? частки (паю) на земельну ділянку розміром 5,83 умовних кадастрових гектарів відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 05.05.2021 року ОСОБА_8 по колишній Агрофірмі «Славутич», Криничанського району, Дніпропетровської області, що належала ОСОБА_10 на підставі сертифікату на право на земельну (пай) серії ДП № 0130748 від 26.06.1997 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Божедарівської селищної ради, Криничанського району, Дніпропетровської області.
Зобов`язано гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 протягом одного року замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Судом встановлено, що в проваджені Криничанського районного суду Дніпропетровської області перебувають справи: № 178/446/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну часту (пай); № 178/447/21 за позовом ОСОБА_2 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай); № 178/445/21 за позовом ОСОБА_3 до Божедарівської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай).
Позивачі вважаючи, що рішення Божедарівської селищної ради є протиправним, оскільки прийняте без урахування вищезазначених судових рішень, звернулись до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За приписами частини першої статті 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.
Частина 1статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 4 статті 122 Земельного кодексу України).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Як було зазначено вище, спірним рішенням від 03.09.2021 року №04-13/VІІІ надано гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) по ? частки (паю) на дві земельні ділянки розміром 5,83 умовних кадастрових гектарів кожна за рахунок землі колишньої Агрофірм «Славутич» Криничанського району, Дніпропетровської області, які розташовані на території Божедарівської селищної ради, Криничанського району, Дніпропетровській області.
В силу ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Суд не вбачає протиправності в прийнятому рішенні від 03.09.2021 року №04-13/VІІІ, та в порушенні на теперішній час прав, свобод та інтересів позивачів.
Так, фактично позивачами заявлені вимоги на майбутнє, оскільки отримавши дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), треті особи не набули жодного права відносно цих земельних ділянок, так як рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особам чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Божедарівської селищної ради, третя особа-1: ОСОБА_4 , третя особа-2: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 20.06.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька