Справа № 580/2986/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №580/2986/21 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №232969 від 27.04.2021.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вказує, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало здійснене іншим перевізником вантажного перевезення по товарно-транспортній накладній від 19.03.2021 №435 на транспортних засобах, які належать йому на праві власності (тягач MAN TGX 26.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп KOGHL SN24, д.н.з. НОМЕР_2 ). Однак, ці транспортні засоби з 13.10.2020 передані у користування іншому суб`єкту господарювання - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строком на 5 років до 13.10.2025. Тобто він не є автомобільним перевізником у даному транспортному перевезенні, оскільки не має жодного відношення до зазначеного перевезення вантажу. Жодних договорів на перевезення цього вантажу він не укладав і жодних товарно-транспортних накладних не складав. ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу, ніколи не перебував і не перебуває зі ним в трудових відносинах. Фактично транспортні засоби перебували офіційно у користуванні у ФОП ОСОБА_2 , який на підставі товарно-транспортної накладної від 19.03.2021 №435 здійснював особисто перевезення вантажу.

Позивач зауважує, що з незрозумілих причин постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу по вказаній товарно-транспортній накладній чомусь винесена відносно нього, а не відносно фактичного автомобільного перевізника, який користувався транспортними засобами. Отже, позивач вважає, що дії посадових осіб Укртрансбезпеки є неправомірними, а винесена відносно нього постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу - протиправна.

Позивач вказує, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу винесена без наявності в його діях жодних правопорушень та з порушенням передбаченої процедури розгляду справи про автомобільний транспорт, а саме: із винесенням постанови на власника транспортних засобів, а не на автомобільного перевізника, у якого автомобілі перебували офіційно в оренді згідно з нотаріально завіреним договором оренди; її безпідставним застосуванням штрафу за перевищення вагових норм без відповідного дозволу на 4,8%, в той час коли закон передбачає застосування штрафу при перевищенні вагових норм від 5% і вище; а також із позбавленням його можливості брати участь у розгляді справи, оскільки запрошення на розгляд справи йому не надсилалось та жодним іншим способом про дату засідання не повідомлялось.

07.06.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оспорювань рішення - без змін.

Відповідач вказує, що листом від 08.04.2021 №25868/26.4/24-21, позивачу, за місцем його проживання, що відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, завчасно було надіслано повідомлено про розгляд справи на 27.04.2021 ( з 09-00 год. до 11-30 год.).

Також, відповідач зауважує, що параметри транспортного засобу позивача перевищували нормативи більш як на 2 %, (а саме 4,8%), отже такий на законних підставах був віднесений до великовагового, про що було складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0053696 від 19.03.2021 та Акт №0064196 від 19.03.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено Розрахунок №64196 від 19.03.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в сумі 68,00 євро.

Відповідач наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу (спеціалізованого вантажного сідлового тягача) MAN р.н. НОМЕР_1 є ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію вантажного сідлового тягача реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до інформації з ЄДР ОСОБА_1 являється суб`єктом господарювання. Втім, від моменту виявлення порушення до закінчення розгляду справи, позивач н е надав надано жодного доказу, який би спростовував його причетність до подій, зафіксованих актом від 19.03.2021. Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та дії інспектора стосовно його складання, позивачем не оскаржувалися. Водій ОСОБА_2 , якому нібито було передано в оренду транспортний засіб позивача нічого про це не зазначив. Від Позивача, який завчасно отримав запрошення на розгляд справи, не надходило жодного документа на спростування факту виявленого правопорушення, зазначеного в акті перевірки, а також жодного документа, який би вказував на те, що наданий ним в позику тягач використовує інший суб`єкт господарювання, який здійснював перевезення вантажу без передбачених транспортним законодавством документів, а тому Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки обгрунтовано прийняло спірну постанову на підставі наявних у нього на момент розгляду справи документів. Крім того наданий позивачем до позову договір оренди не підтверджено належними бухгалтерськими документами, які б підтверджували здійснення орендної плати за даний транспортний засіб.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.07.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У приватній власності позивача перебувають транспортні засоби тягачі: MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_4 , MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_1 , MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_5 , MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_6 та причіпи: KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_7 , KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_2 , KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_8 , KOGEL SN27 д.н.з. НОМЕР_9 .

На підставі направлення на перевірку №002237 від 15.03.2021 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, 19.03.2021 державним інспектором Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Довганюк О.С. здійснено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої виявлено, що о 15 год 06 хв на а/д М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка 423 км, ФОП ОСОБА_1 за допомогою водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки МАN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_2 , здійснював перевезення вантажу (кукурудза) з перевищенням встановлених законодавством вагових норм на 4,8% без оформлення документів про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, про що складено акт проведення перевірки №269182 від 19.03.2021. Водій ОСОБА_2 з актом проведення перевірки ознайомлений, від письмових пояснень та підпису відмовився.

Як стверджує відповідач, під час проведення перевірки водій ОСОБА_2 надав свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та товарно-транспортну накладну №435 від 19.03.2021.

Акт проведення перевірки №269182 від 19.03.2021 надіслано до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за місцезнаходженням суб`єкта для подальшого прийняття рішення та вжиття заходів.

Листом Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 08.04.2021 №25868/26.4/24-21 позивачу на адресу вул. Щорса, 18, 9 с. Маньківка, було надіслано повідомлення про те, що 19.03.2021 під час здійснення державного контролю на автомобільному транспорті була проведена перевірка ТЗ позивача. Під час проведення перевірки виявлені порушення законодавства, складені відповідні матеріали для вжиття заходів. Повідомлено, що для розгляду справи ОСОБА_1 необхідно 27.04.2021 з 09 год 00 хв до 11 год 00 хв прибути до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223, каб. 401.

Повідомлення було направлено рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується фіскальним чеком від 08.04.2021, та вручено позивачу особисто 14.04.2021 о 14.58 год., що підтверджується трекінгом із офіційного сайту Укрпошти.

ОСОБА_1 на розгляд справи 27.04.2021 не прибув, тому справу розглянуто без його участі та винесено постанову №232969 від 27.04.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбачених абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», в сумі 1 700 грн.

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не спростував ту обставину, що він як власник транспортних засобів є автомобільним перевізником вантажу (кукурудзи) за товарно-транспортною накладною №435 від 19.03.2021. Крім цього, надані докази не підтверджують факт перебування транспортного засобу в оренді станом на день перевезення - 19.03.2021.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За визначеннями, що міститься у ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

За приписами ст. 6 Закону №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Керуючись ст. 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

На виконання ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цтого Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

частина 4 ст. 48 Закону №2344-III встановлює, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За приписами ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV (далі - Закон №2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

На виконання п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 встановлює, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

На виконання пунктів 14-16, 19, 21, 22 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, які провели перевірку, складається акт за формою згідно із додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, які провели перевірку, роблять про це запис.

На виконання вказаних повноважень посадовими особами управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу МАN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_2 .

Керуючись абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у поставові від 09.08.2019 у справі за №806/1450/16.

Матеріалами справи підтверджено, що вказаний транспортний засіб на праві власності належать ОСОБА_1

Проте, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 13.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за №754, укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Акту приймання-передачі транспортних засобів від 13.10.2020, а саме: MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_4 , MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_1 , MAN TGX 26.480 д.н.з. НОМЕР_5 , MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_6 та причіпи: KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_7 , KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_2 , KOGEL SN24 д.н.з. НОМЕР_8 , KOGEL SN27 д.н.з. НОМЕР_9 , переданий в оренду ФОП ОСОБА_2 .

Товарно-транспортна накладна №435 від 19.03.2021 не містить відмітки в графі «перевізник».

Втім, як зазначалось вище, за визначенням, що міститься ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За визначеннями, що містяться у п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997 (далі - Правила №363):

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Так, товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену Правилами №363 та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Відповідач стверджує, що ОСОБА_2 інформації про перевізника під час здійснення відповідного контролю - не надав, позивач же посилається на те, що ОСОБА_2 надав інспектору всі документи включно з договором оренди транспортних засобів.

Втім, колегія суддів наголошує, що згідно вказаних норм до відповідальності за порушення правил перевезень може бути притягнутий саме перевізник, а не власник транспортного засобу.

Однак, в супереч приписам чинного законодавства про автомобільний транспорт до відповідальності безпідставно притягнуто ОСОБА_1 , який не виступав автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що саме позивач був перевізником по товарно-транспортній наклданій. Натомість, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність з вантажним автомобільним транспортом (КВЕД 49.41), уклав договір оренди транспортних засобів з позивачем та прийняв у користування транспортні засоби згідно Акту прийому-передачі.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку щодо протиправності та необґрунтованості спірної постанови.

Також, у даному випадку, судом першої інстанції безпідставно покладено на позивача обов`язок із доведення того, що він не є перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ, оскільки в силу приписів ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що матеріали справи не місять доказів, що договір оренди транспортного засобу станом на 19.03.2021 діяв є безпідставними, оскільки, як вбачається з тмкого, він діє до 2025 року.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про наявність законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №232969 від 27 квітня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан