Справа № 2-а-5
Суддя: Ваврійчук Т. Л.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа НОМЕР_4-а-5
Провадження по справі НОМЕР_4-а/354/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представників позивача Солодчука В.М., адвоката Підлуського В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 18.12.2009 року №128/39/2009 та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у грудні 2010 року звернулась до суду із адміністративним позовом до Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування п.4.3 рішення Татарівської сільської ради від 18.12.2009 року №128/39/2009, зобов`язання вирішити її звернення за правилами ч.2 ст.30 ЗК України щодо поділу прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 і передати поділені земельні ділянки у безоплатну приватизацію шляхом надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки із зазначенням місцезнаходження земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.02.1992 року та відповідно є користувачем земельної ділянки, що є прибудинковою територією даного будинку. Відповідно до вимог ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Згідно положень ст.ст.42,105 ЗК України при приватизації громадянами одно-або багатоквартирного будинку державного житлового фонду користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно п.5 ст.10 Закону україни Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється на умовах передбачених ЗК України щодо використання присадибної ділянки громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної часткової власності. Якщо в житловому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується за правилами ч.2 ст.30 ЗК України, тобто шляхом поділу цієї території або спільного користування нею. 18.12.2009 року відповідач рішенням №128/39/2009 відмовив у задоволенні поданої нею заяви про передачу у безоплатну приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що дана ділянка не облікована за нею. У листі від 03.02.2010 року виконком Яремчанської міської ради вказав, що ділянка, на яку вона претендує відноситься до земель багатоквартирного житлового будинку, де окрім неї проживають ще три сім`ї, які мають у приватній власності земельні ділянки та рекомендував їй приватизувати земельну ділянку на загальних підставах через виготовлення проекту землеустрою. Разом з тим, відповідно до постанови КМ України №844 від 05.08.2009 року безоплатній приватизації підлягають земельні ділянки, які перебували у користуванні громадян до набрання чинності ЗК України, тобто до 2002 року та прийняття рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у власність відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року. Листом від 23.03.2010 року виконком Яремчанської міської ради рекомендував їй звернутись у сільську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак із подібною заявою вона зверталась до відповідача 05.06.2006 року, проте не отримала відповіді. Із урахуванням вимог ст.ст.81, 121 ЗК України, п.7 розділу Х Перехідні положення ЗК України, вважає, що оскаржуване рішення відповідача обмежує її у користуванні та володінні земельною ділянкою, що знаходиться у с. Татарів біля належної їй на праві власності квартири та позбавляє права на її безоплатну приватизацію, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню із зобов`язанням відповідача вирішити її звернення відповідно до вимог ч.2 ст.30 ЗК України.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2010 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та призначено у ній попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 21 грудня 2010 року дану справу призначено до судового розгляду по суті.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2016 року постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції зазначено, що судом не надана оцінка позовним вимогам про зобов`язання відповідача вчинити дії, однією з яких є вимога про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не досліджено належним чином питання поділу спірної ділянки в порядку ч.2 ст.30 ЗК України, не визначено юридичного статусу житлового будинку за місцем проживання позивача.

Ухвалою від 19 жовтня 2017 року дану справу прийнято до провадження суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Івановим А.П. та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року до участі у даній справі залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року дану адміністративну справу передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2018 року дану справу передано на розгляд до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ухвали від 22 травня 2018 року дану справу прийнято до провадження суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Івановим А.П. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27 липня 2018 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №22 від 29 березня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В.

Ухвалою суду від 06 травня 2019 року вказано справу прийнято до провадження суддею Польською М.В. та призначено у ній підготовче засідання.

01 липня 2019 року, 15 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвали про витребування доказів у справі.

21 січня 2020 року від представника позивача за довіреністю Солодчука А.М. надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 викладено у наступній редакції: 1) визнати недійсним та скасувати п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №128/39/2009 від 18.12.2009 «Про питання землекористування на території сільської ради»; 2) зобов`язати відповідача на підставі прийнятих рішень від 04 листопада 2014 року №112/28/2014 та від 16 липня 2015 року №139/33/2015 визначити і встановити межі прибудинкової території в натурі в розмірі 0,1200 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 і передати у безоплатну спільну сумісну власність земельну ділянку прибудинкової території власникам квартир будинку АДРЕСА_1 та виготовити проектно-технічну документацію будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №14 від 30 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року вказану справу прийнято до провадження суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за довіреністю Солодчука В.М. про відвід судді.

23 лютого 2021 року від представника позивача за довіреністю Солодчука А.М. надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 викладено у наступній редакції: 1) визнати недійсним та скасувати п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №128/39/2009 від 18.12.2009 «Про питання землекористування на території сільської ради»; 2) зобов`язати відповідача на підставі прийнятих рішень від 04 листопада 2014 року №112/28/2014 та від 16 липня 2015 року №139/33/2015 відновити проектно-технічну документацію для експлуатації будинку АДРЕСА_3 ; відновити і встановити межі прибудинкової території в натурі в розмірі 0,1200 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 ; передати у безоплатну спільну сумісну власність земельну ділянку прибудинкової території власникам квартир будинку АДРЕСА_3 та затвердити в порядку, визначеному чинним законодавством.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року до участі у даній справі залучено правонаступника первісного відповідача Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області-Ворохтянську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Солодчук А.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) є власником квартири АДРЕСА_4 . Вказану квартиру в багатоквартирному будинку позивачка придбала 04.12.1992 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.02.1992року та зареєстровано в реєстрі за №113. Згідно рішення Кремінцівської сільської ради від 10.11.1969 року №22 під будівництво вказаного будинку сільською радою було виділено земельну ділянку площею 0,12га, таким чином дана земельна ділянка обліковувалась за вказаним будинком, який до 1992 року був відомчим, після чого квартири перейшли у приватну власність мешканців. Відповідно позивачка користувалась зазначеною земельною ділянкою на початок безоплатної приватизації і має право на отримання частини ділянки безоплатно у приватну власність. У матеріалах справи містяться докази, які підтверджують той факт, що згідно погосподарських книг за іншими мешканцями будинку, в тому числі ОСОБА_2 згідно рішень сільської ради за 1993 рік обліковується на праві власності земельна ділянка площею 0,15 га, з яких 0,01 га під будівлями. Отже земельна ділянка за будинком була закріплена, обліковувалась та передавалась у приватну власність особам, які нею користувались, але облік земель носив вибірковий характер. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням безоплатно приватизувати закріплену за нею земельну ділянку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року №844 із внесеними змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 року №1112, відповідні заяви були подані 05.06.2006 року, 24.01.2007 року, 30.11.2009 року, однак орган місцевого самоврядування належним чином не реагував, а тому позивач написала скаргу прокурору, яким був внесений відповідний припис і 18.12.2009 року дане питання було внесене на розгляд сесії Татарівської сільської ради і п 4.3 рішення №128/39/2009 року відповідач офіційно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про передачу земельної ділянки в безоплатну приватну власність в АДРЕСА_3 . При цьому Татарівська сільська рада своє рішення обґрунтувала тим, що за позивачкою земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1 не обліковується. Зазначені дії відповідача із урахуванням наведених стороною позивача аргументів та доказів є незаконними і такими, що суперечать вимогам земельного кодексу України, що підтверджується зокрема ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2016 року. Враховуючи викладене просить пункт 4.3 рішення Татарівської сільської ради від 18.12.2009 року №128/39/2009 року з розгляду заяви ОСОБА_1 визнати недійсним та скасувати. Оскільки остання має право на приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні на початок безоплатної приватизації землі. Також просить задовольнити решту позовних вимог згідно поданої заяви про уточнення від 23 лютого 2021 року, які є похідними від основної вимоги. Зазначив, що позивач не заперечує щодо рішення Татарівської сільської ради №139/33/2015 від 16 липня 2015 року «Про визначення прибудинкової території». Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 до 1992 року був відомчим, коли квартири у ньому передали у приватну власність, власники взяли на себе зобов`язання утримати і обслуговувати квартири, однак сам будинок втратив первинного балансоутримувача. Надвірнянська центральна райлікарня зняла його зі свого балансу, однак незрозуміло кому передала. З метою з`ясувати кому перейшов на баланс даний будинок та де знаходиться проектно-технічна документація на нього стороною позивача зроблено ряд запитів з яких встановлено, що у ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня», Татарівській сільській раді, ГУНП в Івано-Франківській області, Яремчанській міській раді будівельно-технічна та кошторисна документація будинку за адресою АДРЕСА_1 відсутня. Однак із реєстраційного посвідчення, виданого на вказаний будинок вбачається, що він був зареєстрований на праві власності за Надвірнянською центральною райлікарнею на підставі рішення виконкому Кремінцівської сільської ради, акт прийомки був затверджений відповідним рішенням виконкому Кремінцівської сільської ради, а тому зазначена технічна документація після реалізації квартир у будинку мала бути передана Татарівській сільській раді, як новому балансоутримувачу будинку, а тому Яремчанська міська рада, як правонаступник сільської ради, повинна відновити цю документацію, за відсутності якої позивач та інші співвласники квартир багатоквартирного житлового будинку позбавлені можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки під будинком. Зважаючи на те, що Татарівською сільською радою у 2014 році було прийняте рішення про надання дозволу співвласникам квартир на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у 2015 році прийняте рішення про визначення прибудинкової території цього житлового будинку, відповідач із урахуванням вимог чинного законодавства зобов`язаний відновити і встановити межі прибудинкової території в натурі та передати у безоплатну спільну сумісну власність земельну ділянку прибудинкової території власникам квартир будинку АДРЕСА_3 .

Представник позивача адвокат Підлуський В.Д. заявлені позовні вимоги підтримав у редакції заяви про уточнення позовних вимог від 23 лютого 2021 року та вказав, що на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2016 року було направлено ряд запитів та ухвалами суду витребувано необхідні документи, підтверджено статус спірного житлового будинку як багатоквартирного. Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на нормах земельного законодавства та Конституції України, вона відстоює своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні. У 1992 році позивач придбала квартиру у двоповерховому чотириквартирному будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до чинного законодавства мешканці будинку мають право створити ОСББ, але для цього їм потрібно мати технічну документацію на будинок та закріплену ділянку. Учасниками справи вживалися заходи, спрямовані на відшукання технічної документації, однак місцева влада не змогла надати цю документацію та вказати у кого вона перебуває на момент розгляду справи. У матеріалах справи є відповідний дозвіл за 1969 рік Кремінцівської сільської ради на будівництво двох будинків на території санаторію «Татарів». Всі мешканці цих будинків працювали у тубдиспансері, та в подальшому викупили квартири у будинку. Відповідно до вимог ст.30 ЗК України право на безоплатну приватизацію землі мають ті, хто користувався відповідними земельними ділянками до 1992 року. Враховуючи те, що на початок приватизації позивач була власником квартири у будинку АДРЕСА_1 , вона має право приватизацію частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Із відповідними заявами ОСОБА_1 неодноразово зверталась у сільська раду, однак п.4.3 рішення №128/39/2009 року від 18 грудня 2009 року відповідач відмовив у задоволенні її заяви про передачу земельної ділянки в безоплатну приватну власність з надуманих підстав, з посиланням на те, що дана ділянка за нею не обліковувалась. Вказана ділянка не могла обліковуватись за позивачем, оскільки знаходилась у користуванні санаторію «Татарів», а після викупу квартир у будинку їх мешканцями та закриття санаторію була передана у розпорядження органу місцевого самоврядування, однак ОСОБА_1 та всі інші співвласники квартири у будинку користувались нею. В подальшому змінилось керівництво сільської ради, пройшла реформа, однак право ОСОБА_1 на землю залишилось не реалізованим, а тому на даний час є всі підстави для скасування рішення Татарівської сільської ради №128/39/2009 року від 18 грудня 2009 року. Також до задоволення підлягає решта позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, із урахуванням того, що будинок по АДРЕСА_1 має статус багатоквартирного житлового будинку, у ньому є 4 квартири, які перебувають у приватній власності, а тому відповідно до вимог ст.30 ЗК України співвласники даних квартир мають право на виділ та отримання у приватну власність частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного будинку, яка була закріплена рішенням сільської ради за 1969 рік у розмірі 0,12 га, тобто у розмірі 0,03 га за кожним. При цьому відсутність проектно-технічної документації на цей будинок, яка повинна бути в наявності, зважаючи на те, що будинок був належним чином прийнятий в експлуатацію, не перешкоджає змінити статус земельної ділянки. Враховуючи викладене, підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача відновити проектно-технічну документацію на житловий будинок, відновити і встановити межі прибудинкової території та передати у безоплатну спільну сумісну власність співвласникам будинку земельну ділянку площею 0,12 га,

Представник відповідача Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника відповідача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Кремінцівської сільської ради №22 від 10 листопада 1969 року надано дозвіл санаторію «Татарів» №2 побудувати два 4-х квартирні цегляні житлові будинки на їх території та один одноквартирний дере"яний будинок. Виділено та закріплено під будівництво кожного із цих будинків земельні ділянки в розмірі по 0,12 га.

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської районної Ради народних депутатів №246 від 18 грудня 1991 року у зв`язку із недоцільністю проведення капітального ремонту за рахунок бюджетних коштів будинків Надвірнянського рай тубдиспансеру і с. Кремінці, а саме: одноповерхового дерев`яного будинку 1956 року побудови по АДРЕСА_5 , двох двоповерхових чотирьохквартирних цегляних будинків 1972 року побудови по АДРЕСА_6 та по АДРЕСА_1 надано дозвіл Надвірнянській центральній райлікарні на продаж квартир у даних будинках працівникам, які у них проживають.

17 грудня 1991 року керівником Надвірнянської центральної районної лікарні був виданий наказ №81 «Про продаж житлових будинків» відповідно до якого вирішено продати працівникам райтубдиспансеру житлові будинки, в тому числі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 квартири у 4-квартирному житловому будинку АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Кремінцівської сільської Ради народних депутатів рішенням №36 від 26 грудня 1991 року надав дозвіл адміністрації райтубдиспансеру в с. Кремінці на продаж по ціні не вище балансової вартості двох 4-х квартирних та одного одноквартирного житлових будинків, які належать Надвірнянському райтубдиспансеру громадянам, які проживали в даних будинках: в тому числі санітарці ОСОБА_9 .

Із реєстраційного посвідчення, виданого Коломийським бюро технічної інвентаризації 16 січня 1992 року вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_7 зареєстроване на праві власності за Надвірнянською центральною рай лікарнею за реєстровим №58 на підставі рішення виконкому Кремінцівської сільської ради №22 від 10 листопада 1969 року. Акт прийомки затверджений рішенням виконкому Кремінцівської сільської ради №34 від 26 грудня 1991 року.

04 лютого 1992 року між Надвірнянською центральною районною лікарнею та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №113 відповідно до якого позивач набула у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Із листа Надвірнянського райтубдиспансеру с. Кремінці б/н, б/д адресованого начальнику Коломийського МБТІ вбачається, що керівництво тубдиспансеру просило виготовити технічну документацію на житлові будинки в с. Кремінці, в тому числі будинок АДРЕСА_7 : квартира НОМЕР_5-ОСОБА_4 , квартира НОМЕР_4-ОСОБА_7 , квартира НОМЕР_3-ОСОБА_11, квартира НОМЕР_2 - ОСОБА_10 .

Із заяви від 05 червня 2006 року за підписом представника позивача Солодчука В.М. адресованої голові Татарівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 , співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на факт самочинного будівництва власником квартири АДРЕСА_7 у даному будинку ОСОБА_2 споруди, яка унеможливлює підходи та під`їзди до землі,якою користується заявниця просила виділити та закріпити за нею зі спільної сумісної земельної ділянки розміром 1000 кв.м. в одноособову власність частку земельної ділянки, з виділенням в натурі біля будинку, закріпити та залишити у спільній сумісній власності всіх мешканців будинку подвір`я співвласників квартир будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Татарівської сільської ради листом за №2-14/153 від 04 жовтня 2006 року у відповідь на звернення ОСОБА_9 щодо приватизації земельної ділянки біля власної квартири повідомив, що комісією яка розглянула на місці звернення у присутності сільського голови було встановлено, що під`їзд до квартири заявниці та господарських споруд вільний і ніхто не чинить перешкод у користуванні ними. Також встановлено, що із заявою про приватизацію будь-якої земельної ділянки заявниця у сільську раду не зверталась.

24 січня 2007 року представник ОСОБА_1 повторно звернувся у Татарівську сільську раду із заявою, в якій просив винести питання на сесію сільської ради та прийняти рішення про виділення та закріплення за позивачем земельної ділянки розміром 0,5 га в одноособову власність із виділенням в натурі біля будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням №38/11/2007 від 23 лютого 2007 року(п.9) Татарівська сільська рада вирішила довести до відома ОСОБА_1 , що рішення про надання земельної ділянки у власність згідно п.2 ст.118 ЗК України приймається на підставі технічних документів та матеріалів, що підтверджують розмір земельної ділянки, які на час ухвалення даного рішення відсутні.

30 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулась у Татарівську сільську раду із заявою в якій просила приватизувати власну земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 та видати Державний акт на право приватної власності на землю відповідно до постанови КМ України №844 від 05 серпня 2009 року. Дана заява зареєстрована у виконавчому комітеті сільської ради за №238.

Згідно довідки Коломийського МБТІ №49385 від 16 березня 2010 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності по ј частці за наступними співвласниками: ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу №67 від 28 січня 1992 року; ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу №113 від 04 лютого 1992 року; ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу №107 від 04 лютого 1992 року; ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу №126 від 06 лютого 1992 року.

Із договору №02/11 про виконання геодезичних робіт від 24 листопада 2011 року, укладеного між ПП «Геодезцентр» та ОСОБА_1 та плану земельної ділянки вбачається, що на замовлення позивача проведено обміри та виготовлення планових матеріалів на земельну ділянку площею 0, 0216 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Пунктом 4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №128/39/2009 від 18 грудня 2009 року ОСОБА_1 відмовлено у передачі земельної ділянки в безоплатну приватну власність в АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка не облікована за нею.

Листами №П-124 від 03 лютого 2010 року, №С-275 від 23 березня 2010 року, виконавчий комітет Яремчанської міської ради повідомив позивача та її представника про те, що земельна ділянка, на яку вона претендує відноситься до земель багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживають ще три сім`ї, які мають земельні ділянки у приватній власності. Роз`яснено право на приватизацію земельної ділянки на загальних підставах через виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічну відповідь викладено у листі Головного управління правової роботи та внутрішньої політики Івано-Франківської облдержадміністрації №88-зв від 30 березня 2010 року.

Із долучених до матеріалів справи копій земельно-господарських книг Татарівської сільської ради за період 1995-2000 роки вбачається, що за позивачем будь-які земельні ділянки на території сільської ради обліковані не були.

Державний архів Івано-Франківської області листом №П-6 від 27 квітня 2011 року повідомив, що у протоколах засідань Кремінцівської сільської Ради народних депутатів за 1991 рік рішення про затвердження акту вводу в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_7 , яке було зареєстроване за Надвірнянською райлікарнею не виявлено.

У листі від 13 червня 2011 року, адресованому голові Татарівської сільської ради представник позивача Солодчук В.М. просив розглянути подане звернення від 18 березня 2011 року про виготовлення, розроблення схеми або проекту розподілу прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1 з погодженням її з суміжними землекористувачами у передачі даної земельної ділянки у власність, а також розробити проект розподілу прибудинкової території з власниками житлового будинку, закріпивши за ОСОБА_1 частину прибудинкової території.

ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» листом за вих. №924а від 22 листопада 2012 року повідомило про відсутність документації щодо будівельної(проектної) технічної документації будинку та документації по експлуатації та взяття на облік будинку в цілому за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначило, що дане підприємство не проводило інвентаризацію земель у с. Кремінці станом на 1969 рік.

Рішенням Татарівської сільської ради №112/28/2014 від 04 листопада 2014 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність(користування) громадян та юридичних осіб; внесення змін та доповнень до рішень Татарівської сільської ради» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_7 в спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 .

Рішенням Татарівської сільської ради №139/33/2015 від 16 липня 2015 року «Про визначення прибудинкової території» за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та розроблення землевпорядної документації прибудинкової території вказаного будинку, сільська рада вирішила визначити прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1 загальною площею 0,1200 га. Рекомендувати заявниці та жителям будинку створити ОСББ та оформити правоустановчі документи на прибудинкову територію.

Відповідно до рішення Татарівської сільської ради №187-42/2019 від 27 червня 2019 року «Про зміну та впорядкування нумерації будинків у с. Татарів» житловому будинку АДРЕСА_1 присвоєно порядковий номер 41.

Згідно повідомлення Татарівської сільської ради №407/02.2-11 від 11 липня 2019 року в Татарівській сільській раді відсутня технічна документація на будинок АДРЕСА_1 .

Згідно по господарських книг Татарівської сільської ради за ОСОБА_8 з 1993 року рахується приватизована земельна ділянка площею 0,15 га, з яких: під будівлями-0,01 га, посівна площа 0,14 га.

КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської районної ради листом №131 від 26.09.2019 року повідомила, що після ліквідації тубдиспансеру в с. Кремінці відповідне майно передано в державну власність на баланс Міністерства внутрішніх справ.

У листі КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської районної ради №175 від 05 листопада 2019 року зазначено, що будівельно-технічна та кошторисна документація будинку за адресою АДРЕСА_7 відсутня. У зв`язку зі спливом великого проміжку часу та неодноразовою зміною керівництва закладу інформація щодо передачі такої документації також відсутня.

Із повідомлення ГУНП в Івано-Франківській області №879/108/05/31-2019 від 13 грудня 2019 року на запит про надання документації на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що будь-яка інформація та документація щодо передачі даного майна до УМВС України в Івано-Франківській області в ГУНП відсутня.

Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №2664/01-40/12 від 16 грудня 2019 року у Яремчанської міської ради відсутня технічна документація на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що одночасно із набуттям у приватну власність квартири у житловому будинку по АДРЕСА_1 , вона набула право на користування відповідною частиною земельної ділянки для обслуговування даного будинку та відповідно має право на отримання даної земельної ділянки у приватну власність в порядку безоплатної приватизації.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України) до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною першою ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб"єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відбувається вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Відповідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992(надалі- Закон №2482-XII) від 19.06.1992 до об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 1 0 Закону №2482-XII передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо

приватизації не підлягають.

Користування закріпленою за приватизованимбудинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до п.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року сільські, селищні, міські Ради народних депутатів зобов`язані були забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Пунктом другим зазначеного Декрету встановлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.

У відповідності до п.3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 року передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, проводиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок.

Зазначені земельні ділянки передаються безоплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв

громадян.

Відповідно до ст. 38 ЗК України земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Режим використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється ст.42 ЗК України, відповідно до якої (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові

території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно п.в ч.2, ч.3, 4 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників жилого будинку . Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Підстави набуття права на землю визначені статтею 116 ЗК України.

Відповідно до ч.1-3 ст.116 ЗК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення)громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно

у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частинами 8-11 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка

необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно п. г ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції чинній на момент набуття відповідачем права власності на квартиру) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з сч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Правове регулювання діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та здійснення права власності у багатоквартирних житлових будинках здійснюється у відповідності до положень Конституції України, Законів України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року №2866-III (надалі -Закон №2866-III) та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року № 417-VIII(надалі-Закон №417-VIII).

У відповідності до ст.1 Закону № 2866-III об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку є юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Статтею четвертою Закону № 2866-III передбачено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону № 2866-III порядок здійснення прав співвласників визначається Законом.

Пунктом першим ч.1 ст.1 Закону № 2866-III визначено, що житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири є багатоквартирним будинком. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.1 Закону України № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку включає будівлі і споруди, які призначені для задоволення співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частинами 1, 2 ст.5 Закону України № 417-VIII визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України № 417-VIII управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

Визначення поняття прибудинкової території наведено у ст.1 Закону №417-VIII, відповідно до якого- це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Також, поняття терміну прибудинкова територія міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлоконмунгоспу 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, а саме-це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч.1, п. «д`ч.2 статті 92 ЗК України( в редакції від 01 липня 2015 року) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема - співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Нормами ст.120 ЗК України закріплено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований.

Із аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що прибудинкова територія належить до земель державної або комунальної власності, що надаються в користування підприємствам, установам і організація, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 263/68/17 18.03.2019, постанові від 28 травня 2020 року у справі № 608/1732/17-ц.

На підставі положень ст.152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, 04 лютого 1992 року позивач на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із Надвірнянською центральною районною лікарнею, набула право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_8 (на даний час- АДРЕСА_10 ).

Вказаний житловий будинок складається із чотирьох житлових квартир, власниками яких окрім позивача є треті особи у справі- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а відтак даний будинок має статус багатоквартирного житлового будинку, що не заперечується представниками позивача.

30 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулась у Татарівську сільську раду із заявою в якій просила передати їй безоплатно у приватну власність частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та видати Державний акт на право приватної власності на землю відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №844 від 05 серпня 2009 року «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України».

Таким чином, позивач, будучи співвласником багатоквартирного житлового будинку, звернулась до відповідача із проханням передати їй безоплатно у приватну власність в порядку приватизації частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування даного житлового будинку.

Рішення Татарівської сільської ради №128/39/2009 від 18 грудня 2009 року ОСОБА_1 відмовлено у передачі земельної ділянки в безоплатну приватну власність у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка не облікована за нею.

В ході розгляду даної справи встановлено, що на момент прийняття Татарівською сільською радою оскаржуваного рішення, земельна ділянка у власність чи користування співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України не передавалася, належні та допустимі докази, які б указували на створення до того часу об`єднання співвласників даного багатоквартирного будинку позивачем не надані та у матеріалах справи відсутні.

Твердження позивача про те, що усі інші власники квартир у даному будинку, окрім неї, мали на той час на праві приватної власності приватизовані земельні ділянки біля будинку, про що зазначено у відповідних посилання у листах та відповідях, які надавались позивачу органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими установами, суд до уваги не бере, оскільки дані факти не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема у матеріалах справи відсутні відповідні рішення сільської ради про передачу співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 у приватну власність чи у користування земельних ділянок для обслуговування належних їм на праві власності квартир.

Той факт, що у погосподарських книгах Татарівської сільської ради наявні записи про належні третім особам, зокрема ОСОБА_8 на праві приватної власності земельні ділянки жодним чином не свідчить про те, що у приватну власність співвласникам будинку надавалась саме частина земельної ділянки для обслуговування та будівництва будинку по АДРЕСА_1 , а не інші земельні ділянки, що були у їх користуванні на території Татарівської сільської ради. Оскільки будь-які відомості про місце розташування цих ділянок у матеріалах справи відсутні.

Вказані доводи позивача спростовуються також тим, що прибудинкова територія будинку АДРЕСА_1 загальною площею 0,1200 га була визначена відповідним рішенням Татарівської сільської ради №139/33/2015 від 16 липня 2015 року, тобто лише у 2015 році.

При цьому, попередньо рішенням сільської ради №112/28/2014 від 04 листопада 2014 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 в спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Із наведеного слідує, що станом на 2014 рік земельна ділянка для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 продовжувала перебувати у комунальній власності Татарівської сільської ради та відповідно у приватну власність нікому із власників квартир у даному будинку на момент прийняття оскаржуваного позивачем рішення сільської ради від 18 грудня 2009 року передана не була, про що було відомо позивачу, якою після звернення до суду із вказаним позовом, нарівні з іншими співвласниками вживалися заходи з метою набуття у спільну сумісну власність спірної земельної ділянки в порядку визначеному чинним законодавством. Зазначене в свою чергу вказує на обізнаність ОСОБА_1 із вимогами чинного законодавства в частині регулювання майнових прав співвласників багатоквартирних житлових будинків та свідчить про суперечливість заявлених позовних вимог, перша з яких заявлена з метою захисту права позивача на отримання у приватну власність частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, а решта вимог стосуються захисту права на отримання земельної ділянки у спільну сумісну власність співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до положень земельного законодавства, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, позивач та інші співвласники квартир у даному будинку могли реалізувати своє право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації в порядку, визначеному ст.118 ЗК України шляхом створення об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку та звернення до Татарівської сільської ради із заявою

про вибір місця розташування земельної ділянки та замовлення проекту відведення земельної ділянки у відповідної ліцензованої організації.

Із урахуванням наведеного, зважаючи на те, що станом на 2009 рік власниками квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку створене не було, чинне на той час земельне законодавство не передбачало можливості набуття у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку окремо кожним із співвласників будинку, а позивач виявила бажання отримати у приватну власність в порядку приватизації саме частину земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, у відповідача були відсутні відповідні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , а тому суд приходить до переконання про безпідставність заявлених позовних вимог про визнання недійсним та скасування п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №128/39/2009 від 18.12.2009 «Про питання землекористування на території сільської ради, оскільки порушення прав позивача з боку відповідача при прийнятті даного рішення судом не встановлено.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача на підставі прийнятих рішень від 04 листопада 2014 року №112/28/2014 та від 16 липня 2015 року №139/33/2015 відновити проектно-технічну документацію для експлуатації будинку АДРЕСА_3 ; відновити і встановити межі прибудинкової території даного будинку в натурі в розмірі 0,1200 га; передати у безоплатну спільну сумісну власність земельну ділянку прибудинкової території власникам квартир даного будинку та затвердити в порядку, визначеному чинним законодавством суд зазначає наступне.

Нормами чинного земельного та цивільного законодавства, Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» чітко визначено можливість набуття у власність чи користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку виключно об`єднанням співвласників такого будинку.

Відповідач рішенням № 112/28/2014 від 04 листопада 2014 року надав співвласникам багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування будинку в спільну сумісну власність.

Пунктом 5 Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1521 від 11 жовтня 2002 року, який втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України

від 05 вересня 2018 р. №711 було передбачено, що передача житлового комплексу або його частини з балансу колишнього балансоутримувача на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку проводиться разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об`єднання.

У разі втрати план земельної ділянки, технічний паспорт будинку або технічна документація виготовляються чи відновлюються за рахунок підприємства, установи чи організації, з балансу яких передається житловий комплекс або його частина, протягом місяця після надходження відповідного звернення від об`єднання.

Відповідно до ст.55 Закону України Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, як встановлено судом, у даному випадку об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_11 ) на момент розгляду справи не створене і позивач не наділена відповідними повноваженнями на представництво інтересів інших співвласників даного будинку, матеріали справи не містять жодних доказів того, що співвласниками даного житлового будинку був розроблений та поданий на затвердження до відповідного органу місцевого самоврядування проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування будинку в спільну сумісну власність чи технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що проектно-технічна документація на вказаний будинок після реалізації квартир у ньому на користь приватних осіб була передана попереднім власником даного будинку Надвірнянським райтубдиспансером у розпорядження Татарівської сільської ради , а її відсутність є перешкодою для реалізації співвласниками будинку свого права на отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку.

Частиною першою ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупност і та надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 18.12.2009 року №128/39/2009 та зобов`язання вчинити дії слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не наведено належних та достатніх доказів на підтвердження порушення її законних прав та інтересів в результаті ухвалення оскаржуваного рішення.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.13, 19, 41 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 19, 72 - 77, 132, 134, 139, 241 - 246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п.4.3 рішення Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 18.12.2009 року №128/39/2009 та зобов`язання вчинити дії-відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місце знаходження: (78595, вул.Д. Галицького, 41 смт. Ворохта Надвірняський район Івано-Франківська область), .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_13 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_14 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_15 .

Повне рішення суду складено 20 червня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук