Справа № 280/10018/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10018/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року (суддя Артоуз О.О., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 2012.2021 року) в справі №280/10018/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання протиправними дії та стягнення недоотриманої частини разової грошової допомоги до 05 травня,-

в с т а н о в и в:

21.10.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; стягнути з відповідача на свою користь недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язано Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги; стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік та в цій частині просив ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача за рахунок коштів державного бюджету недоотриману частину разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 7354 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував, що судом першої інстанції вибрано неефективний спосіб відновлення порушеного права, який породжує невиконання рішення. Апелянт вказував, що наполягає на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду. Апелянт вказував, що частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено виплату щорічну разову грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, йому було виплачено 1491,00 грн., недотриманою сумою є 7354,00 грн., саме така сума має бути стягнута з відповідача, а не лише нарахована. Апелянтом вказувалось, що судом першої інстанції невірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат у частині правничої допомоги, суд не вправі втручатись у договірні відносини позивача з адвокатом, слід зважати на те, що обов`язок доводити зменшення витрат на правничу допомогу покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Клопотання про зменшення витрат від відповідача не надходило, суд не може на власний розсуд вирішувати питання щодо дотримання або не дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, щодо зменшення розміру судових витрат. При задоволенні позову, позивачу підлягають відшкодуванню всі здійсненні ним судові витрати під час розгляду справи. Апелянт вказував, що відсутні обґрунтування зменшення понесення витрат з 3500,00 грн. до 1500,00 грн. Нівелюється зміст поняття «професійна правнича допомога», принижується престиж роботи та повага до адвоката а очах особи, яка звернулась за допомогою. Апелянт вказував, що надав докази понесених ним витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, оплату здійснено. Розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем є співмірним предмету розгляду справи та відповідає дійсності наданих адвокатом послуг.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що позивач, як учасник війни має право на грошову допомогу до 5 травня у розмірі визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Постанова Кабінету Міністрів України, яка встановлює розмір грошової допомоги до 5 травня не є профільною нормою, звужує права осіб, тому не може застосовуватись до спірних відносин та встановлювати розмір виплати, яка передбачена Законом. Суд першої інстанції вказував, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнано неконституційним окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким якраз було делеговано Кабінету Міністрів України визначати розмір грошової допомоги до 5 травня. З 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Судом першої інстанції вказано, що застосуванню підлягають положення статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частиною п`ятою якої встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Суд першої інстанції вказував, що згідно з ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому відповідач допустився порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі. Суд першої інстанції вказував, що вимоги позивача про стягнення з Управління соціального захисту населення за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача недоотриману частину разової грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі 7354,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги є передчасними, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені. Також вказано, що суд не вправі визначати конкретні суми виплат, які підлягають стягненню, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача. Суд першої інстанції вказував, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Заявлена позивачем сума витрат на професійну допомогу у розмірі 3500,00 грн., не є співмірною зі складністю спору та предметом доказування у справі та крім того, задоволення клопотання у повному обсязі призведе до надмірного тягара суб`єкта владних повноважень. Суд першої інстанції вказував, що справа є типовою по відношенню до зразкової, присудженню на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за місцем проживання.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити щорічну допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі передбаченому положенням статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Листом від 29.07.2021 року за № Б-104/з Управління повідомило, що виплата щорічної грошової допомоги до 5 травня здійснюється відповідно до чинного законодавства, згідно постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, у 2021 році разова грошова допомога до 5 травня отримана у розмірі 1491,00 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує проти отримання ним у 2021 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 7354,00 грн., проте, вважає, що такий розмір є меншим, який передбачено Законом.

Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, на отримання допомоги у тому числі грошової до 5 травня, визначені та закріплені в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною п`ятою: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Проте, п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» вище вказану норму викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними, зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, відновлено редакцію положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вищеприведеною нормою Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120,00 гривень; II групи - 3640,00 гривень; III групи - 3160,00 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Згідно із підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року за №112 Міністерство соціальної політики виплати організовує шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з 27.02.2020 року заявник набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Необхідне нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році вчасно здійснено не було, тому має місце розгляд питання про зобов`язання Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області нарахувати і виплатити на недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При винесенні рішення, суд керуються правовою позицією, викладеною Верховним Судом у рішення від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2021 року.

У Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. При цьому особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, обов`язки цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Рішення або відмова винести відповідне рішення на виконання своїх повноважень, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно п. 4, п. 10 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: зокрема, 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) тощо.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Судове рішення має унеможливлювати порушення права особи з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ефективним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача недоотриману разову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 7354,00 грн.

Не вірним є зобов`язання для відповідача нарахувати недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, адже таке зобов`язання породжує новий спір. Після виконання або не виконання нарахування можливий розгляд питання про виплату недоплаченої належної суми. Більше того, зобов`язання відповідача нарахувати недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, не є повним виконанням дій на захист порушеного права позивача, повністю не доводять вирішення спору до завершення.

Однією з позовних вимог ОСОБА_1 заявлено стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частин 1 - 3 ст. 132, частин 1 - 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, отриману від адвоката Марцих Я.О., Безверхим В.І. надано договір про надання правничої допомоги від 09.09.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Марцих Я.О., акти виконаних робіт від 09.09.2021 року та від 20.10.2021 року, відповідно до яких адвокатом надано послуги з консультації з питань стягнення у судовому порядку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, що оцінено у 500,00 грн., з складання позову про стягнення у судовому порядку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, що оцінено у 2000,00 грн., з представництва інтересів у суді першої інстанції, що оцінено у 1000,00 грн. Об`єм наданих послуг оцінено у 3500,00 грн.

Квитанціями до прибуткового касового ордера № 1, № 2 , № 3 підтверджує отримання від клієнта оплати у розмірі 3500,00 грн. готівковими коштами.

Нормами КАС України визначено, що витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати понесені стороною як оплата на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, оплата за підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, оплата вартості послуг помічника адвоката, сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн., сума витрат є неспівмірною з правовою допомогою, яка складалась тільки з написання та подання позову. Сума витрат не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги.

Актами вказано, що адвокатом надано послуги з консультації з питань стягнення у судовому порядку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, з складання позову про стягнення у судовому порядку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, з представництва інтересів у суді першої інстанції. Проте, судом першої інстанції справа розглянута у порядку письмового провадження, дії адвоката щодо представництва інтересів клієнта ОСОБА_1 у суді обмежились складанням позову, з предмету, який не потребує великих правничих знань, збирання доказів чи обґрунтування позиції.

Адвокат при визначені суми, яку сплатив ОСОБА_1 за отримані послуги не врахував, що позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, тобто може мати відповідні пільги. Не враховано, що спір по справі є спором невеликої складності, який не передбачає збирання додаткових доказів, отримання правових висновків чи судової практики.

Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є співмірним наданої-отриманої правової допомоги позивачем від адвоката, з огляну на характер спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду слід змінити у частині стягнення з відповідача недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн.

Керуючись статтями 134, 139, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року в справі №280/10018/21 змінити, другий абзац рішення викласти наступним чином: «Стягнути з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн.».

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров