Справа № 140/3415/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3415/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (далі - Зимнівська сільська рада, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства; зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2021 позивач звернулася з письмовою заявою до Зимнівської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, до якої долучила необхідний пакет документів.

Листом відповідача від 09.02.2022, позивача повідомлено, що її звернення 07.12.2021 розглядалося на 14-ій сесії Зимнівської сільської ради, проте за результатами голосування рішення не прийнято у зв`язку із недостатньою кількістю голосів за результатами поіменного голосування.

Позивач зазначає, що її заява від 26.10.2021 фактично не розглянута відповідачем у порядку та в спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки відповідачем в межах встановленого законом місячного строку не прийнято рішення про надання дозволу чи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування та грубо порушує права позивача.

Вказує, що звертаючись до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, нею виконано усі вимоги, визначені у частині 6 статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) та необхідні для прийняття відповідачем рішення про надання відповідного дозволу.

Зазначає, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

На підставі вищенаведеного позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 11.05.2022 №437/01-13/2-22 (а.с.32-38) відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що заява ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою була розглянута постійною комісією з питань земельних відносин, екології, природних ресурсів та комунального майна територіальної громади та з рекомендацією постійної комісії, дане питання було включено до порядку денного чергової 14-ої сесії Зимнівської сільської ради восьмого скликання під №14/44.

07.12.2021 на пленарному засіданні 14-ої сесії Зимнівської сільської ради восьмого скликання рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, депутатами не прийнято у зв`язку недостатньою кількістю голосів згідно з протоколу голосування: «за» - 4 депутати, «проти» - 4 депутати, «утрималися» - 10 депутатів.

Листом від 09.02.2022 №142/01-17/2-22 Зимнівською сільською радою повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішення не прийнято у зв`язку із недостатньою кількістю голосів.

Позивач повторно до Зимнівської сільської ради з заявою щодо надання земельної ділянки у власність не зверталася, а тому дана земельна ділянка є вільною та залишається в комунальній власності розпорядником якої є орган місцевого самоврядування.

Крім того, відповідач зазначає, що до Зимнівської сільської ради із відповідною заявою (та додатками) від 29.12.2021 за №4226 про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,33 га, звернулась громадянка ОСОБА_2 , заяву якої 28.01.2022 розглянуто на 17-ій сесії Зимнівської сільської ради восьмого скликання та прийнято рішення за №17/22 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » №17/22.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач з доводами відзиву не погодилася з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що протиправна бездіяльність та порушення прав позивача, що є предметом розгляду у даній справі, вже мала місце на момент розгляду заяви громадянки ОСОБА_2 , оскільки рішення за результатом її розгляду було прийнято через 2 місяця після звернення ОСОБА_1 . Статтею 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тим паче з підстав надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в майбутньому (а.с.59-61).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

26.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до Зимнівської сільської ради з заявою (зареєстрована 27.10.2021 за №3395) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.12).

Листом Зимнівської сільської ради від 09.02.2022 №142/01-17/2-22 (за підписом сільського голови) позивача повідомлено, що її заява від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою була розглянута на черговій сесії сільської ради. У відповідності до частини 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (окрім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Заява ОСОБА_1 розглядалася на 14-ій сесії Зимнівської сільської ради восьмого скликання під №14/44, проте за результатами голосування рішення не прийнято у зв`язку із недостатньою кількістю голосів за результатами поіменного голосування.

У листі зазначено, що сільська рада не може в будь-який спосіб схиляти депутатів до прийняття або не прийняття того чи іншого рішення. При поіменному голосуванні депутати не виходять за межі своїх повноважень і при розгляді даного питання діяли в межах норм визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України. Крім того зазначено, що результат голосування в даному випадку не є відмовою у надані дозволу на розробку проекту землеустрою і тому позивач має право звернутися з відповідною заявою повторно (а.с.13-16).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатом розгляду заяви від 26.10.2021 протиправною, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом б частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За змістом частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Отже, у цій нормі закріплено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: надати дозвіл або надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Системний аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок, що повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені Законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Суд зауважує, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 у справі №263/16221/17.

При цьому, загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

При вирішенні даного спору, суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами частин першої, другої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Отже, сільська рада на пленарному засіданні вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин шляхом прийняття актів у формі рішень, в тому числі приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивоване рішення про відмову у його наданні з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву позивача ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою 07.12.2021 було винесено на розгляд 14-ої сесії сільської ради, яка попередньо була розглянута постійною комісією з питань земельних відносин, екології, природних ресурсів та комунального майна територіальної громади з рекомендацією постійної комісії, проте за результатами голосування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивоване рішення про відмову у його наданні не прийнято у зв`язку із недостатньою кількістю голосів за результатами поіменного голосування, про що позивача було повідомлено листом від 09.02.2022 №142/01-17/2-22 за підписом сільського голови.

Разом з тим, вказана заява позивача стосувалася вирішення земельного питання, а тому повинна була бути розглянута на сесії сільської ради з прийняттям відповідного рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду заяви (клопотання) особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд заяви (клопотання), свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

При вирішенні даного спору суд враховує аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №820/4852/17.

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача. При цьому, лист від 09.02.2022 №142/01-17/2-22 за підписом сільського голови у відповідь на заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за змістом та формою не може вважатися рішенням про відмову у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України, оскільки у даному випадку відповідач наділений повноваженнями або надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою або надати відповідну відмову, проте жодного рішення сільською радою прийнято не було.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Отже, якщо особа, яка звернулася до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, виконала усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Варто також зазначити, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №360/2334/17.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставним посилання відповідача на той факт, що 28.01.2022 прийнято рішення за №17/22 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 », оскільки саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог Земельного кодексу України.

Враховуючи встановлені обставини справи, виходячи з наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття на сесії сільської ради відповідного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання відповідача на пленарному засіданні повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 06.04.2022 №06/04/2022, укладений з адвокатом Вічинюком Максимом Анатолійовичем; акт приймання-передачі наданих послуг від 18.04.2022 №1 до договору про надання правової допомоги від 06.04.2022 №06/04/2022; рахунок на оплату від 06.04.2022 №1; квитанцію про оплату правової допомоги від 07.04.2022 №8 на суму 6000,00 грн (а.с.20-24).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Як убачається із акта приймання-передачі наданих послуг від 18.04.2022 №1 до договору про надання правової допомоги від 06.04.2022 №06/04/2022, позивачу були надані юридичні послуги на загальну суму 6000,00 грн які включають: аналіз норм чинного законодавства України та судової практики, вироблення правової позиції клієнта та підготовка (написання) до Волинського окружного адміністративного суду позовної заяви - 10 год (а.с.24).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що вивчення наданих документів та їхній аналіз є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а визначення суми гонорару за кожну з зазначених дій не є виправданим, а тому підлягає зменшенню.

Окрім того, суд враховує, що справа про визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є спором немайнового характеру незначної складності, а його розгляд здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 по справі №520/8489/19, від 07.05.2020 по справі №320/3271/19, від 10.03.2020 по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Зимнівської сільської ради є сума 2000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із квитанціями від 18.04.2022 №9310-6282-4958-1055 та №0309-1781-1714-6548 за подання адміністративного позову у даній справі ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 1984,80 грн (а.с.10-11). Судовий збір у вказаному розмірі був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України, що стверджується відповідними виписками.

Як установлено частиною першою статті 3 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік з 01.01.2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн.

Як слідує із тексту позовної заяви, позивачем, як фізичною особою заявлені пов`язані вимоги немайнового характеру (про визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання повторно розглянути заяву від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) які підлягають оплаті судовим збором у розмірі 992,40 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Натомість, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн, тобто, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, оскільки цим рішенням позов задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Зимнівської сільської ради на користь позивача необхідно присудити судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно із пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено Законом.

Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області щодо не прийняття на сесії сільської ради відповідного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Зимнівську сільську раду Володимир-Волинського району Волинської області на пленарному засіданні повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зимнівської (Хобултівської) сільської ради в межах населеного пункту с. Хобултова, із земель комунальної власності не наданих у власність або користування, з метою наступної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Зимнівська сільська рада Володимир-Волинського району Волинської області (44752, Волинська область, Володимирський район, с. Зимне, вул. Миру, буд. 2, код ).

Суддя Т.М. Димарчук