Справа № 755/16954/21
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративний позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора лейтенанта поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Струк Віктора Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, просив скасувати постанову серії ЕАО №4804292 від 22 вересня 2021 року, винесену інспектором лейтенантом поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Струк Віктором Миколайовичем, якою накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження, мотивуючи позов тим, що 22 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 , інспектором лейтенантом поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Струк Віктором Миколайовичем, було складено постанову ЕАО №4804292 про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, позивач керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , 22 вересня 2021 року о 11 год. 39 хв. у м. Києві по пр-т. Перемоги, 135, в населеному пункті рухався зі швидкістю 103 км/год., при дозволеній максимальній швидкості руху 50 км/год., швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM 2 ТС 008436, та не пред`явив документи, особу встановлено по базі Амор, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Позивач не згоден із вказаною постановою та вважає, що вона не відповідає вимогам закону та складена незаконно, оскільки при складання постанови, інспектором не оголошено, що ним розглядається адміністративна справа, не роз`яснено права і обов`язки правопорушника, крім того оскаржувальна постанова винесена у відсутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності, та відсутні докази, що позивач керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того відповідачем не доведено, що позивач здійснював рух автомобільною дорогою саме у межах дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження швидкості 50 км/год. Позивач наголошує, що використання приладу TruCAM є незаконним, оскільки відсутній в переліку затверджених технічних засобів, що можуть використовуватися органами патрульної поліції.

15 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Положеннями ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заява по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Кубрак Олег Іванович подав до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті відзиву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 262 КАС України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно положень статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з позовної заяви та постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4804292 від 22 вересня 2021 року, оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до постанови серії ЕАО № 4804292 від 22 вересня 2021 року, «о 11 год. 39 хв. у м. Києві по пр-т. Перемоги, 135в, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 103 км/го., при дозволеній максимальній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год., чи перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 53 км/год., швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM 2 ТС 008436, чим порушив п. 12.4 правил дорожнього руху»

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно до п. 8.4. Правил дорожнього руху України, дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки - інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; знаки пріоритету - встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частини або вузьких ділянок дороги; заборонені знаки - запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; наказові знаки - показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників руху по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; інформаційно-вказівні знаки - запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; знаки сервісу - інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; таблички до дорожніх знаків - уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 8.4.в Правил дорожнього руху України, та ДСТУ визначають 45 заборонних дорожніх знаків. Більшість цих знаків мають круглу форму із червоною каймою.

Відповідно до п. 12.4.в Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення користування засобами транспорту, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз`яснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз`яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі ,Наказом МВС України від 07.11.2015№ 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі).

Згідно п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена за ч. 4 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що невиконання вимог швидкості руху, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку частини 4 статті 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається, на те, що використання приладу TruCAM є незаконним, оскільки відсутні в переліку затверджених засобів, що можуть використовуватися органами патрульної поліції.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM ІІ 20/20, здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобі, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тому.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього інспектором відпускається гачок та вживається заходи до зупинки правопорушника.

Виробник приладу TruСam ІІ (LTI, США), застосував алгоритм шифрування АЕS, з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції.

Правильність реалізації у приладі TruСam ІІ зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruСam ІІ, але й також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-який інший електронний носій.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruСam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruСam ІІ, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу.

Результати фотофіксації лазерного вимірювача швидкості TruСam LTI 20/20, серійний номер ТС008436, на якому зафіксовано автомобіль позивача «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановленні Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

Лазерний вимірювач швидкості TruСam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визнає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Лазерний вимірювач швидкості TruСam LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 09 січня 2019 року №UATR.001 22 3-19, за результатами дослідження технічного проекту засобу вимірювальної техніки, це й сертифікат підтверджує відповідальність типу вимірювальної техніки застосовними вимогами Технічного регламенту. Строк дії сертифікату до 26 грудня 2028 року.

Наявність свідоцтва про перевірку є єдиним і достатнім документом, що підтверджує, що TruСam є вимірювальним приладом і його можна використовувати для фіксації перевищення швидкості.

Крім того, можливість використання виробу TruСam ІІ LTI 20/20, виробництва Laser Technogy Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24 грудня 2020 року за № 04/05/02-3560 та від 24 грудня 2020 року №04/05/02-3561, відповідно до яких зазначено про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 , на те, що прилад TruСam не можна використовувати з рук, суд приходить до наступного.

Відповідно до посібника користувача по TruСam ІІ LTI 20/20, вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruСam ІІ, призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеня участі оператора у процесу роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу 4 Посібника користувача по TruСam ІІ LTI 20/20, на приладі TruСam передбачена можливість встановлення приладу для експлуатації для обох рук. Використання приладу «з руки», оптимальна відстань до цілі від 15 до 80 метрів.

Таким чином відповідно до розділу 4 Посібника користувача по TruСam ІІ LTI 20/20, допускається використання приладу з рук.

Згідно з визначення держпідприємства «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01 жовтня 2019 року, лазерний вимірювач TruСam, належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.

Таким чином, відсутність фіксації лазерного вимірювача TruСam, не може впливати на похибку вимірювання приладу, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, крім того, лазерний вимірювач TruСam конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання, відповідно до утримання в руках приладу не впливає на точність проведеної фіксації.

Щодо тверджень позивача ОСОБА_1 , на те, що відповідачем не надано доказів розташування на шляху прямування місця здійснення відеофіксації спеціального дорожнього знаку, що попередає водії про такі заходи, суд приходить до наступного.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, знак 5.70 інформує про можливість здійснення контролю за порушення правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідно до п. 7.2.1. Правил дорожнього руху України, «Зона дії» починає довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків.

Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

На спростування тверджень позивача, щодо відсутності дорожнього знаку 5.70, відповідачем до відзиву по позовну заяву долучено докази розміщення на відповідному відрізку дороги знаку 5.70, які складаються з двох фотознімків та відеозапису, який міститься на DVD-R МАР627YBO8064025, відповідно до яких, вбачається, що знак 5.70 з табличкою 7.2.1, розміщено біля проспекту Перемоги, 142 у м. Києві (Автостанція Дачна), координати 50о27,19.0,,N 30о21,11/8,,Е, зона дія знаку 5.70 з табличною 7.2.1 становить 5 кв., крім того слід зауважити, що відстань від розміщення знаку 5.70 до місця фіксації правопорушення, становить 450 метрів, що входить в зону дії знаку 5.70 з табличкою 7.2.1. Отже, водій ОСОБА_1 при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

У наведених положеннях КУпАП, визначено систему правових механізмів, щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складання протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині не роз`яснення прав та обов`язків та надання права на захист, суд вважає безпідставними оскільки під час розгляду адміністративного правопорушення, не було встановлено порушень/обмежень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи.

Згідно вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог та не надано доказів на підтвердження викладених у позовній заяві доводів.

У свою чергу, відповідачем на підтвердження своїх доводів та заперечень надано належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою і тому приймаються судом.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 135в, отже, при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено права позивача, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.4 ст.122 КУпАП, за таких підстав, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, проаналізувавши наведені доводи з приводу заявлених позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора лейтенанта поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Струк Віктора Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 5,7-11, 19, 20, 77, 78, 94, 211, 217, 229, 241, 242, 245, 246, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора лейтенанта поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Струк Віктора Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я