Справа № 200/13185/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року Справа№200/13185/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3, Військова частина НОМЕР_4

про: визнання протиправними дії, стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно, стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3, Військова частина НОМЕР_4 про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", стягнення з відповідача на користь позивача 6943,88 грн. заборгованості по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених нарахувань грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення (суми середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку (виплати) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з дня звільнення 30.06.2021 року по день прийняття рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.06.2021 року № 241-ОС її було звільнено у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач зазначає, що 30.06.2021 року позивач подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт та клопотав про нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно за час проходження служби. 17.08.2021 року позивач подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву з питаннями погашення заборгованості, виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, надання відповідних документів про забезпечення форменим одягом, про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу. Відповідно до довідки № 48 від 03.09.2021 року про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу за тридцять шість предметів нараховано до видачі 7841,76 грн. Відповідно до довідки про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 від 03.09.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 6943,88 грн. Позивач зазначає, що заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивачу військовою частиною НОМЕР_4 не перераховано та на момент подачі позовної заяви не погашена. Крім того позивач вказує на те, що відповідач протиправно при нарахуванні компенсації за неотримане речове майно провів розрахунок з застосуванням пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.

Також позивач зазначав, що відповідно до вимог статті 116 Кодексу законів про працю України вона має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач на час звільнення не виплатив належні їй суми.

З огляду на зазначені обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» на підставі рапорту позивача, з урахуванням розпорядження від 29 січня 2021 № Р-13/0/10-21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» було здійснено розрахунок коштів, що підлягає виплаті замість належного до видачі речового майна за період проходження служби. Відповідно до довідки - розрахунку на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби позивачем, дана сума складає 5414,73 грн. Відповідач зазначає, що на момент звернення позивача з рапортом на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби відповідні кошти були відсутні та позивачу було роз`яснено, що відповідна виплата їй буде нарахована після виділення та надходження відповідних коштів. У зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4) фінансується з державного бюджету України, а вищим розпорядником коштів є Адміністрація Державної прикордонної служби України як центральний орган виконавчої влади, враховуючи те, що прикордонному загону не було надано (виділено) кошти на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, прикордонним загоном було надіслано заявку на дотримання коштів для виплати компенсації. В подальшому після надходження відповідних коштів позивачу була виплачена компенсація, що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2021 року № 2440. Відповідач вважає, що прикордонний загін діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачений Конституцією та законодавством України, так як прикордонний загін фінансується виключно з державного бюджету.

Також відповідач вважає, що відповідач не має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 116 КЗпП України, оскільки зазначені положення кодексу регулюють трудові відносини працівників, а у даному випадку предметом спору є правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінюватись нормами Кодексу законів про працю.

З огляду на вказані обставини відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач не погодившись з доводами відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого наголошувала на задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 18 січня 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 10, 17).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 06 лютого 2020 року (а.с. 16).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходила службу в Державній прикордонній службі України.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 червня 2021 року № 241-ОС «Про особовий склад» старшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Мар`їнка» І категорії (тип Б), яка звільнена у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29 червня 2021 року № 240-ОС, за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без права носіння військової форми одягу, виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 11).

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату їй компенсації за неотримане речове майно (а.с. 18-20).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 жовтня 2021 року № 418-ОС «Про виплату грошової компенсації військовослужбовцям, виключеним зі списків особового складу» наказано головному бухгалтеру - начальнику фінансово - економічного відділу (бухгалтерської служби) старшому лейтинанту ОСОБА_2 : виплату належної грошової компенсації за недоотримане речове майно, здійснити за рахунок коштів виділених Адміністрацією Державної прикордонної служби України згідно додатку, що додається; з суми належної грошової компенсації за недоотримане речове майно військовослужбовцям стягнути всі передбачені податки з доходів фізичних осіб згідно чинного законодавства.

Відповідно до розрахунку виплати грошової компенсації військовослужбовцям виключеним із списків особового складу за неотримане речове майно, додаток до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 жовтня 2021 року № 418-ОС встановлено, що старшому сержанту ОСОБА_1 нараховано суму компенсації за речове майно в сумі 7841,76 грн., з якої 1411,52 грн. - прибутковий податок з доходів фізичних осіб 18%, - 1411,52 грн. - компенсація прибуткового податку з доходу фізичних осіб 18%, 117,63 грн. - військовий збір 1,5%, 2309,40 грн. - сума за не донос речового майна, до сплати 5414,73 грн. (а.с. 71).

Згідно довідки № 48 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 встановлено, що остання має право на відшкодування вартості речового майна: капелюх - суму компенсації 640 грн., кашкет спеціальний - 637,44 грн., шапка -193,28 грн., блайзер - 108,80 грн., костюм вітровологозахистний - 262,08 грн., сорочка бойова - 497,28 грн., кітель і штани - 1492,48 шт., штани - 587,20 грн., штани спеціальні - 517,36 грн., сорочка спеціальна - 446,32 грн., сорочка - 689,28 грн., теніска спеціальна - 333,44 грн., краватка - 64 грн., кашкет - 179,16 грн., куртка д/с - 1482,88 грн., рукавички шкіряни - 200 грн., черевики трекінгові зимові - 1220,32 грн., чобітки (хромові) утеплені - 690,24 грн., туфлі (хромові) - 358,4 грн., черевики трекінгові демісезонні - 539,04 грн., фуфайка та кальсони - 293,37 грн., білизна для холодної погоди - 461,84 грн., шкарпетки літні - 104,31 грн., шкарпетки зимові - 103,28 грн., на загальну суму 7841,76 грн. (а.с. 14).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 : нараховано компенсації на суму 7841,76 грн., з якої ПДФО 18% - 1411,52 грн., військовий збіо - 117,63 грн., утримання за речі отримані понаднормою - 2309,40 грн., компенсація ПДФО 18% - «-1411,52 грн.», належна до виплати компенсація - 5414,73 грн., заборгованість - 6943,88 грн.

З пояснень представника відповідача встановлено що до суми заборгованості у розмірі 6948,88 грн., яка визначена у довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 , розраховується 7841,76 грн. (нарахована компенсація за неотримане речове майно) - 2309,40 грн. (утримання за речі отримані понаднормово) + 1411,52 грн. (компенсація ПДФО 18%) (а.с. 94-96).

Згідно особової розрахунково платіжної відомості на виплату грошової компенсації військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 на компенсацію речового майна, згідно наказу № 418- ОС від 13 жовтня 2021 року за вересень 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 фактично виплачено 5414,73 грн. (а.с. 73).

Відповідно до платіжного доручення № 2440 від 19 жовтня 2021 року компенсація за неотримане речове майно в сумі 5414,73 грн. на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 72).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо нарахування компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", а також щодо не виплати нарахованої компенсації за неотримане речове майно в сумі 6943,88 грн., звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на момент звільнення позивача).

За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 4 пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Пунктами 2, 3 Порядку № 178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі - Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

При цьому, що механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII права Кабінетом Міністрів України був визначений лише з набранням чинності 22 березня 2016 року постанови від 16 березня 2016 року № 178.

Гарантоване статтею 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначалося вище, позивачу була нарахована компенсація за неотримане речове майно в сумі 7841,76 грн., до якої увійшли наступні суми: 1411,52 грн. ПДФО 18%, 117,63 грн. військовий збір 1,5%, 2309,40 утримання за речі отримані понад нормою, «-» 1411,52 грн. компенсація ПДФО 18%, 5414,73 грн. належна сума компенсації до виплати, 6943,88 грн. заборгованість (а.с. 12).

Отже, сума компенсації за неотримане речове майно, яку мала отримати позивач при звільненні складала 6948 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу була виплачена компенсація за неотримане речове майно в розмірі 5414,73 грн., проте не була доплачена сума в розмірі 1529,15 грн., яка була нарахована позивачу згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

З огляду на зазначене суд приходить висновку, що відповідач протиправно не виплатив позивачу заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 1529,15 грн.

Отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 1529,15 грн. підлягають задоволенню.

Крім того предметом спору у цій справі є нарахування та виплата при звільненні позивачу, компенсації за неотримане речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними Розпорядженням №41.

Суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про те, що проведене позивачу нарахування та виплата грошової компенсації за неотримане ним речове майно не відповідає порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так судом встановлено, що відповідачем було застосовано пропорцію часу, що минув з дня виникнення в позивача права на отримання речового майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Окрім того, вартість одиниць речового майна не відповідає цінам, які визначені Розпорядженням №41 станом на 1 січня 2021 року (тобто року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).

Суд не погоджується з доводами відповідача викладеними у судовому засіданні 18 січня 2022 року, що нарахування грошової компенсації військовослужбовцям за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу з огляду на таке.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач покликається на Інструкцію №1132. Ця Інструкція визначає організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів (далі - військовослужбовці), ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період.

Пунктом 10 розділу І Інструкції №1132 визначено, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України. Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Суд наголошує, що положення пункту 10 розділу І Інструкції №1132 не суперечать Порядку №178. Вказаним пунктом передбачено порядок визначення строку носіння відповідного речового майна, а не порядок нарахування розміру спірної компенсації.

Крім того, такі доводи відповідача не свідчать про обґрунтованість вирішення спірного питання на підставі підзаконних актів, власне тлумачення яких суттєво звужує обсяг прав позивача як військовослужбовця.

Отже, вказані дії відповідача суд оцінює як такі, що не відповідають нормативному регулюванню цих правовідносин і не узгоджуються з вимогами чинного законодавства України в сфері соціального захисту військовослужбовців.

При вирішенні спору суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №815/5826/16 у подібних правовідносинах. У цьому судовому рішенні Верховний Суд, встановивши невідповідність розміру компенсації, виплаченої військовою частиною, вимогам пункту 5 Порядком №178, зазначив, що з боку військової частини порушено право позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату. На необхідність врахування вартості майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату компенсації за речове майно, тобто застосування саме положень пункту 5 Порядку №178, вказав Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №380/2458/20.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених нарахувань грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації".

Стосовно вимоги позивача стягнути з відповідача на користь позивача грошового забезпечення (суми середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку (виплати) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з дня звільнення 30.06.2021 року по день прийняття рішення у справі.

Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Водночас, Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.

Суд зауважує, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю України) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством.

Водночас, враховуючи, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні (припинення контракту про проходження військової служби) військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

У статті 116 КЗпП України йдеться про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні, в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Це переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства слідує, що у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Суд зазначає, що для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні необхідно точно визначити період такої затримки. Для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні необхідно встановити день фактичного розрахунку, як кінцеву дату нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем на день виключення зі списків особового складу частини повного розрахунку підлягають задоволенню.

Так, з матеріалів справи, зокрема, із виписки з банківської картки позивача встановлено, що остаточний розрахунок відбувся 19.10.2021 року.

Водночас, позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини з 30.06.2021 року, виплата компенсації за неотримане речове майно проведена 19.10.2021 року.

Суд зазначає, що середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 цієї Постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, пунктом 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, встановлено, що при виплаті військовослужбовцям грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 260 вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовцям обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.09.2021 року № 253, встановлено, що ОСОБА_1 в останні два місяці її служби (січень 2021 року, травень 2021 року) отримала грошове забезпечення 3696,53 грн. та 1464,06 грн. відповідно. За таких обставин, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 368,61 грн. (а.с. 13).

Позивача виключено зі списків особового складу з 30.06.2021 року. Отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний саме 30.06.2021року.

Отже, строк несвоєчасно сплачених сум з компенсації відпустки становить з 01.07.2021 року (наступний день за днем остаточного розрахунку про звільненні) по 19.10.2021 року (день здійснення остаточного розрахунку при звільнення) складає 111 дні, враховуючи розмір середньоденного грошового забезпечення становить 368,61 грн., розмір компенсації за ці дні прострочення розрахунку складає 40915,71 грн.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року по справі № 825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі № 524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, які мають враховуватись до спірних правовідносин на виконання статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"і частини п`ятої статті 242 КАС України.

Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року по справі № 806/2473/18 (адміністративне провадження № К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Так, істотність частки невиплачених сум, а саме: компенсації вартості за неотримане речове майно 6943,88 грн., в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 01.07.2021 року по 19.10.2021 року - 40915,17 грн. становить 16,97 % (6943,88 грн. / 40915,17 грн.) х 100%).

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 16,97 % розраховується наступним чином: 368,31 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 16,97 % = 62,55 грн. - середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки; 62,55 грн. х 111 ( днів затримки розрахунку) = 6943,05 грн.

Таким чином, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 6943,05 грн., з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) в частині визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) щодо не виплати ОСОБА_1 в повному заборгованості з виплати компенсації вартості за неотримане речове майно згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за нетримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 , стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні в розмірі 1529,15 грн., яка не була доплачена позивачу згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за нетримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 , визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) щодо нарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених нарахувань грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення (суми середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку (виплати) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з дня звільнення 01.07.2021 року по 19.10.2021 року в розмірі 6943,05 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що підставою звернення до суду стали протиправні дії відповідача, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на корить позивача судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_4) про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", стягнення з відповідача на користь позивача 6943,88 грн. заборгованості по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених нарахувань грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації", стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення (суми середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку (виплати) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з дня звільнення 30.06.2021 року по день прийняття рішення у справі - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) щодо не виплати ОСОБА_1 в повному заборгованості з виплати компенсації вартості за неотримане речове майно згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за нетримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 .

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованості по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні в розмірі 1529,15 грн., яка не була доплачена позивачу згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про нарахування та заборгованість по виплаті грошової компенсації вартості за нетримане речове майно при звільненні старшого сержанта ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) щодо нарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації".

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з відрахуванням раніше проведених нарахувань грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 року № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації".

В частині позовних вимог стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (заборгованості по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні у сумі 5414,73 грн. відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошового забезпечення (суми середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку (виплати) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з дня звільнення 01.07.2021 року по 19.10.2021 року в розмірі 6943 (шість тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 05 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 20 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська