Справа № 140/3354/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3354/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати індексації заробітної плати за період з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року; зобов`язання провести індексацію заробітної плати за період з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року; визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004-2005 роки; зобов`язання провести нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004-2005 роки з урахуванням окладу за штатною посадою та підвищень посадових окладів, окладу за спеціальним званням, процентної надбавки за вислугу років, щомісячної 100-відсоткової надбавки, додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України з 01 січня 1999 року та наказом Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» від 05 вересня 2005 року №152 був звільнений зі служби. На його звернення щодо нарахування і виплати належних під час проходження служби та невиплачених при звільненні компенсацій, зокрема, грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, індексації листом від 04 лютого 2022 року №16/517-22/Н-9 Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» повідомила, що грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення не була передбачена чинним на той час законодавством, а тому не нараховувались і не виплачувались; виплата індексації здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок №1078). Позивач вважає, що оскільки ні сум, ні періодів, у яких здійснювалась виплата індексації, відповідач не вказав, як і не вказав, який базовий місяць брався для обчислення індексу споживчих цін, то виплата йому індексації грошового забезпечення фактично не проводилась.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування зазначених виплат протиправною, вказавши, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації грошового забезпечення, заробітної плати у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того, невиплата матеріальної допомоги для оздоровлення суперечить пункту 10.1 наказу Державного департаменту України з питань виконання від 18 жовтня 2004 року №203 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 листопада 2004 року №1411/10010; далі - Інструкція №203), яким передбачено виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення при наданні відпустки.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву (а.с.20-26) відповідач позовні вимоги не визнав й у задоволенні позову просив відмовити повністю. Відповідач зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані нормами права, що не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Так Порядок №1078, на який посилається у позовній заяві позивач, набрав чинності та застосовується з 23 липня 2003 року. Більше того, до переліку грошових доходів громадян, що підлягали індексації відповідно до пункту 2 Порядку №1078 в його редакції від 17 липня 2003 року, не було включене грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи. Поряд з тим за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за період з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року не перевищував поріг індексації, встановлений для проведення індексації грошових доходів населення.

На доводи позивача, які стосуються позовних вимог щодо виплати грошової допомоги для оздоровлення, відповідач зауважив, що у своєму зверненні від 01 лютого 2022 року позивач просив повідомити про нарахування і виплату грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби, однак вказане прохання сформовано некоректно, адже на час проходження останнім служби та дії Інструкції №203 такого виду виплати як «грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби» не було передбачено і на таку випату позивач права не набув. Пунктом 10.1 Порядку №203 була передбачена «матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік».

Також відповідач вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення суду, визначений КАС України у справах щодо проходження публічної служби.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач просив врахувати, що взаємопов`язані позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004-2005 роки стосуються матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за ці роки (а.с.36).

У поясненнях від 23 травня 2022 року відповідач вказав, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про реєстрацію юридичної особи Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» внесені 14 серпня 2000 року, тому з цих підстав установа є неналежним відповідачем у справі за період з 01 січня 1999 року по 14 серпня 2000 року (а.с.38).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на від учасників справи не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується та обставина, що позивач ОСОБА_1 з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи безперервно та наказом від 05 вересня 2005 року №152 був звільнений зі служби у Державній установі «Маневицька виправна колонія (№42)» (а.с.9-10).

На звернення ОСОБА_1 від 01 лютого 2022 року про виплату йому, серед іншого, грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби, індексації грошового забезпечення за час проходження служби (а.с.12) Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» листом від 04 лютого 2022 року №16/517-22/Н-9 повідомила, що всі види грошового забезпечення нараховувались та виплачувались відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10 червня 1999 року №149 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Надалі порядок і умови виплати грошового забезпечення було врегульовано Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203. Вказаними нормативно-правовими актами грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби, а також матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, для вирішення соціально-побутових питань не були передбачені, а тому такі виплати у період служби з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року ОСОБА_1 не нараховувались і не виплачувались. У свою чергу індексація грошового забезпечення здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (а.с.11).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (в редакції, чинній на час проходження служби позивачем) встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Інструкцією про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 червня 1999 року №149, та прийнятою надалі Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203 (Інструкція №203) визначено склад та умови виплати грошового забезпечення вказаній категорії осіб. При цьому пунктом 1.2 Інструкції №203 встановлено, що грошове забезпечення складається з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового забезпечення належать посадові оклади та оклади за спеціальним званням, а також оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні. Поряд з окладами грошового забезпечення в обов`язковому порядку виплачуються надбавки за вислугу років до окладів грошового забезпечення (далі - надбавки за вислугу років), щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавок за вислугу років) (далі - щомісячна 100-відсоткова надбавка), а також грошова допомога при звільненні.

Додаткові види грошового забезпечення (крім надбавок за вислугу років та щомісячної 100-відсоткової надбавки, інших надбавок і доплат, що мають обов`язковий характер) установлюються в залежності від фінансових можливостей підприємств установ (пункт 1.14 Інструкції №203).

Отже, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи складається з посадових окладів, окладів за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових).

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції №203 особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні органу або установи, виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Відповідно до підпункту 1.18 Інструкції №203 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які утримуються за рахунок коштів бюджету, у межах асигнувань, визначених у кошторисі доходів і видатків органу чи установи на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, матеріальна допомога належить до додаткових одноразових видів грошового забезпечення та вона нараховується та виплачується за рішенням керівника установи у межах отриманих установою асигнувань. Визначальним для вирішення питання про виплату такої допомоги є факт перебування особи у відповідному періоді у щорічній відпустці та факт звернення такої особи до керівництва із відповідним рапортом про надання допомоги.

Відповідно до довідки відповідача від 11 травня 2022 року №42/2275/4 в липні 2005 року позивачу була виплачена матеріальна допомога в сумі 537,04 грн; у 2004 році позивач не звертався із рапортом про виплату допомоги (а.с.32). Позивач також не надав доказів звернення із рапортом про виплату допомоги у 2004 році при наданні йому чергової відпустки.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві матеріальної допомоги за 2004, 2005 рік та зобов`язання Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» виплатити ОСОБА_1 таку допомогу за вказані роки.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог, які стосуються виплати позивачеві індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ, в редакції Закону України від 25 квітня 1997 року №234/97-ВР, що набрав чинності 06 січня 1998 року) встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.

Відповідно до статті 3 Закону №1282-ХІІ (тут і надалі в редакції, чинній на час спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо); стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, крім передбачених частиною першою цієї статті.

Отже, грошове забезпечення є об`єктом індексації. Тому суд вважає помилковими доводи відповідача про відсутність у позивача права на індексацію з тих підстав, що нормативними актами, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено індексації грошового забезпечення (заробітної плати) осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи. Суд зауважує, що Закон №1282-ХІІ не містить винятків для індексації грошового забезпечення певної категорії осіб, зокрема, тієї, до якої належав позивач.

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено підстави проведення індексації: обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до положень статті 5 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості. Повній індексації підлягають доходи в межах величини вартості межі малозабезпеченості. Якщо доход перевищує величину вартості межі малозабезпеченості, то його частина у межах подвійної величини вартості межі малозабезпеченості індексується у розмірі 80 відсотків, наступна частина доходу у межах величини вартості межі малозабезпеченості - у розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 4 цього Закону. Порядок провадження індексації грошових доходів громадян визначається Кабінетом Міністрів України згідно з законодавством.

07 травня 1998 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №663 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян» (далі - Порядок №663), якою регулювався порядок проведення індексації грошових доходів населення з дати його прийняття (до 17 липня 2003 року - до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Пунктом 1 Порядку №663 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Згідно з пунктом 2 Порядку №663 індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація доходів позивача у період з 01 січня 1999 року повинна була здійснюватись відповідно до приписів Закону №1282-ХІІ та Порядку №663.

Відповідно до абзацу третього пункту 4 Порядку №663 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 1998 року №2034) сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №663 обумовлено, що індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків. Для здійснення індексації грошових доходів громадян застосовується індекс споживчих цін, зменшений на величину порогу індексації. При цьому приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, зменшений на величину порогу індексації, наведено у додатку 2.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян. У разі коли підвищення розміру мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії не супроводжується підвищенням грошових доходів громадян, що підлягають індексації, передбачених пунктом 2 цього Порядку, або коли це підвищення не перевищує гарантії, встановленої Законом №1282-ХІ, грошові доходи індексуються на загальних підставах, передбачених пунктами 1 і 4 цього Порядку.

За наведеними правилами індексація здійснюється у тому разі, коли індекс споживчих цін досяг порогу 105 відсотків. При цьому для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян необхідно знати, коли відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати для працюючих (тобто, який місяць є базовим для обчислення індексу споживчих цін) та чи відбулося внаслідок підвищення розмірів мінімальної заробітної плати підвищення грошових доходів (заробітної плати чи грошового забезпечення). Фактично право працівників на індексацію доходів пов`язане з рівнем мінімальної заробітної плати, підвищення якої мало наслідком зміну базового місяця для розрахунку індексації. У тому випадку, коли дохід не перебуває в залежності від показників мінімальної заробітної плати, індексація проводиться на загальних підставах, передбачених пунктами 1 і 4 Порядку №663.

Згідно зі статтею 33 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1999 року №1321 внесено зміни до пункту 5 Порядку №663, абзац четвертий якого викладено в такій редакції: «У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, соціальної допомоги та стипендії місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться».

Отже, при проведенні індексації оплати праці використовуються такі поняття, як індекс споживчих цін, поріг індексації, базовий місяць та коефіцієнт індексації.

З урахуванням даних Державної служби статистики України (http://www.ukrstat. gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm) індекс споживчих цін в Україні у січні 1999 року становив - 101,5%, у лютому - 101,0%, у березні - 101,0%, у квітні - 102,3%, у травні - 102,4%, у червні - 100,1%, у липні 99,0%; у серпні - 100,0%, у вересні - 101,4%, у жовтні - 106,2%, у листопаді - 103,0%, у грудні - 103,3%.

Законом України від 25 грудня 1998 року №366-XIV «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік» встановлений новий розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 1999 року з поетапним її наближенням протягом року до величини вартості межі малозабезпеченості. Отже, січень 1999 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, якщо мінімальну заробітну плату встановлено з 01 січня 1999 року (згідно з чинним законодавством). У такому разі обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 1999 року, поки індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком, не перевищить поріг індексації 105 відсотків (з урахуванням наведеного у додатку 2 прикладу індекс споживчих цін наростаючим підсумком перевищив 105% - величину порога індексації - у травні 1999 року (106,9%).

Законом України від 07 лютого 2002 року №3027-III «Про внесення зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» статтю 4 Закону №1282-ХІІ викладено у такій редакції: «Індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті».

Закон набрав чинності з 01 липня 2002 року, а тому з цієї дати встановлено новий поріг індексації у розмірі 101 відсоток.

За змістом статті 1 Закону №1282-ХІІ у новій його редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV «Про індексацію грошових доходів населення» поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Грошове забезпечення і надалі є об`єктом індексації. При цьому індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (стаття 2 Закону №1282-ХІІ в редакції Закону №491-IV).

Статтею 4 цього Закону обумовлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

17 липня 2003 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1078, якою затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Пунктом 1 Порядку №1078 обумовлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №49l-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту (тобто, 101%).

Пунктом 5 Порядку №1078 було встановлено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

За даними Держкомстату у період з 01 липня 2002 року по 05 вересня 2005 року індекс споживчих цін в Україні був вище 101% у грудні 2002 року (101,4%), у січні 2003 року (101,5%), у лютому 2003 року (101,1%), у березні 2003 року (101,1%), у жовтні 2003 року (101,3%), у листопаді 2003 року (101,9%), у грудні 2003 року (101,5%), у січні 2004 року (101,4%), у вересні 2004 року (101,3%) у жовтні 2004 року (102,2%), у листопаді 2004 року (101,6%), у грудні 2004 року (102,4%), у січні 2005 року (101,7%), у березні 2005 року (101,6%).

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 02 жовтня 2003 року №024-11 (яке відповідно до пункту 14 Порядку №1078 має повноваження надавати роз`яснення щодо застосування цього Порядку) роз`яснювалося, що оскільки фактичний індекс споживчих цін за березень 2003 року перевищив поріг індексації і становив 101,1%, то право на індексацію відбулося в травні, тобто грошові доходи за травень згідно з Порядком мають індексуватися на 1,1% (101,1 - 100). Для подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Тобто, починаючи з квітня 2003 року розпочалося обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком до чергового перевищення порогу. Оскільки індекс споживчих цін за квітень - серпень не перевищив поріг індексації і становив 99,0% (1,007 х 1,00 х 1,001 х 0,999 х 0,983 = 99,0), доходи продовжують індексуватися на 1,1%. При цьому слід мати на увазі, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих за цей місяць, не проводиться (пункт 5 Порядку). Обчислення індексу для проведення індексації в тому випадку починається з місяця, що настає за базовим.

Поряд з тим, з наданої відповідачем суду довідки від 04 травня 2022 року №42/2080/6 вбачається, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у спірний період не нараховувалася та не виплачувалася взагалі, а у листі від 04 лютого 2022 року №16/517-22/Н-9 відповідач вказав, що індексація грошового забезпечення позивача здійснювалася відповідно до Порядку №1078, незважаючи на те, що період проходження позивачем служби розпочався задовго до набрання чинності Порядком №1078.

Визначити точний період для обчислення індексації у проміжку з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року суд позбавлений можливості, оскільки відсутні усі вихідні дані, які впливають на розрахунок індексації. Доказів правомірності ненарахування індексації у спірний період відповідач не надав (з яких чітко вбачався б механізм розрахунку індексації згідно з вимогами Закону №1282-ХІІ та положень Порядку №663, а потім - Порядку №1078).

З урахуванням наведених вище норм права та перевищення порогу індексу споживчих цін у певні періоди з урахуванням даних Держкомстату, суд дійшов висновку, що за обставин у цій справі необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період, що безумовно залежать від індексу споживчих цін, порогу індексації, базового місяця та коефіцієнта індексації.

На доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд вважає за необхідне зазначити, що предмет позову у справі стосується невиплати позивачеві матеріальної допомоги, що належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, тобто спір стосується оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 червня 2020 року у справі №818/1106/16.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що за період з 01 січня 1999 року по 14 серпня 2000 року Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» є неналежним відповідачем, оскільки як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , він безперервно, починаючи з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року, працював у Маневицькій виправній колонії №42, а тому зміна найменування установи чи зміна її підпорядкування не відміняє її обов`язку проводити виплату грошового забезпечення (чи окремих його складових), індексації грошового забезпечення.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» (44601, Волинська область, селище міського типу Маневичі, вулиця Андрія Снітка, будинок 25, ідентифікаційний код 08562660) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року.

Зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 1999 року по 05 вересня 2005 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк