Справа № 620/983/20
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
і м е н е м У к р а ї н и
21 червня 2022 року Чернігів Справа № 620/983/20
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №620/983/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 76014 грн. 18 коп. Зобов`язано Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 76014 грн. 18 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду у справі №620/983/20 набрало законної сили 22.06.2021.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове судове рішення у справі №620/983/20 про зобов`язання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 76014 грн 18 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Вирішуючи вказану заяву, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У відповідності до статті 229 КАС України фіксування засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44).

Пунктом 2 Порядку № 44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Проте, суд вказує, що грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і, за своєю правовою природою, не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 802/1677/16-а та від 22.04.2020 у справі № 820/611/17.

Так, пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України (підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX).

Разом з тим, підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Викладене, з урахування зазначених позицій Верховного Суду у справах № 802/1677/16-а та № 820/611/17, свідчить про те, що грошова компенсація за неотримане речове майно не може бути й об`єктом оподаткування військовим збором.

Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки на момент розгляду справи виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно ще не проведено, то суд доходить висновку, що такі позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав, яке випливає з конституційного положення, закріпленого у статті 55 Конституції України.

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 9 КАС України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Отже, суд здійснює розгляд справи у межах заявлених позовних вимог.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 76014 грн 18 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 252, 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В
Ухвалити додаткове рішення суду у справі № 620/983/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині про зобов`язання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 76014 грн 18 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст додаткового рішення суду складено 21.06.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту, вул.Магнітогорська, 5,м.Київ,02094, .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Заяць