Справа № 160/23716/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 березня 2022 року Справа №160/23716/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши позовну заяву з доданими документами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:

- визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) щодо не поновлення пенсії позивача;

- визнання протиправним та дискримінаційним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладеного в листі відповідача від12.10.2021 року №36021-30283/М-01/8-0400/21 та визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача щодо відмови поновити виплату пенсії позивача;

- зобов`язання відповідача вчинити певні дії - поновити виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року, на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- стягнення з відповідача кошти в сумі 100'000грн.00коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Ухвалами суду позовну заяву залишено без руху та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) недоліків.

Позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Однак, недоліки позовної заяви усунуто не в повному обсязі.

Всупереч п.2 ч.5 ст.160 КАС України позовна заява не містить власних засобів зв`язку позивача, та посилання представника позивача на неможливість самостійно створювати та користуватися електронною адресою ОСОБА_1 є безпідставним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно з ч.2 ст.43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, для підтвердження адміністративної дієздатності фізичним особам необхідно надавати, зокрема, паспорт (належним чином засвідчені копії) тощо.

До позовної заяви додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , дійсного до 18.03.2008 року. Також в паспорті міститься відмітка про продовження його дії до 18.03.2018 року.

Суд повторно вказує, що зазначений документ не може бути належним доказом адміністративної процесуальної дієздатності позивача.

Крім того, копії паспорта та РНОКПП позивача засвідчені кваліфікованим електронним підписом адвоката.

Згідно з приписами Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ст.2 Закону України Про захист персональних даних, персональні дані відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована, або може бути конкретно ідентифікована.

Відтак, інформація щодо особи позивача у її паспорті, рівно як і РНОКПП є персональними даними позивача.

Отже, копії паспорта, РНОКПП можуть бути завірені лише власником відповідних документів на кожному розвороті копії.

Таким чином, позивачу необхідно надати власноруч засвідчені копії паспорта та РНОКПП.

Відповідно до ч.2 ст.160 КАС України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається, позовна заява підписана представником позивача В.Меламедом.

З документів, доданих до позовної заяви вбачається, що підпис позивача засвідчено В.Меламедом в якості нотаріуса, останнім отримано гонорар за таку нотаріальну дію. Завірені документи скріплені нотаріальною печаткою та підписом В.Меламеда у державі Ізраїль.

Статтею 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначені вимоги щодо несумісності з діяльності адвоката, зокрема здійснення нотаріальної діяльності.

Адвокат В.Меламед включений до Єдиного реєстру адвокатів України на підставі рішення КДКА міста Києва № 7 від 26.07.2017 відповідно до ст.59 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон) адвокат іноземної держави може здійснювати адвокатську діяльність в Україні з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Окрім того, ч.6 ст.59 Закону визначає, що при здійсненні адвокатом іноземної держави адвокатської діяльності на території України на нього поширюються професійні права і обов`язки адвоката, гарантії адвокатської діяльності та організаційні форми адвокатської діяльності, визначені цим Законом.

Отже, на підставі системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, про те, що при здійсненні адвокатом іноземної держави адвокатської діяльності в Україні у своїй діяльності останній повинен керуватись Законами України, зокрема, вимогам, які ставляться щодо несумісності діяльності.

Здійснення нотаріальної діяльності адвокатом В.Меламедом в іноземній державі не обмежується законодавством України, проте суд не може брати до уваги документи в певній справі, які засвідчені представником позивача в якості нотаріуса в іноземній державі, та в подальшому застосовані ним в якості адвоката в Україні, оскільки в даному випадку виникає ситуація що адвокат та нотаріус є однією особою, що суперечить принципу розподілу повноважень.

Приписами ч.2 ст.160 КАС України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини 1 статті 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (ч.2 ст.59 КАС України).

Згідно з ч.5 та ч.6 ст.59 КАС України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У відповідності до ч.8 ст.59 КАС України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що у разі звернення фізичної особи до суду через її представника суду має бути надано оригінал або належним чином завірена копія документу, що підтверджує його повноваження.

Згідно із ст.13 Закону України Про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із статтею 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині 1 статті 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року № 237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472 визначено, що апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання позивача є держава Ізраїль, позовна заява підписана ОСОБА_2 .

На підтвердження своїх повноважень представником позивача надано до суду відскановану копію довіреності від 28.11.2019 року, складену в м. Хайфа, Ізраїль, із засвідченням справжності підпису апостилем від 17.12.2019року (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 5 жовтня 1961 року).

При цьому, до суду надано відскановану копію зазначеного засвідчення справжності підпису з апостилем, у той час як пунктом 13 Правил чітко визначено, що не дозволяється розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підписана особою, у якої відсутні повноваження на вчинення таких дій.

Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення від 28.05.1985 у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства, (п.57).

За викладених обставин, суд повторно вважає за необхідне продовжити строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом надання визначених в ухвалі вище документів та інформації, з урахуванням ч.1 ст.161 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.121, 169, 241 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Встановити позивачу десятиденний строк для усунення визначених недоліків в описовій частині даної ухвали з дня її отримання.

У разі усунення визначених вище недоліків позовної заяви, позивач зобов`язаний, відповідно до ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України, надати письмову заяву про отримання кореспонденції суду на зазначену ним у позові електронну адресу, або визначити іншу електронну адресу для листування.

Копію ухвали надіслати:

- позивачу за адресою для листування: 69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 160, оф.10.23.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В.Кадникова