Справа № 120/14048/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2022 р. Справа № 120/14048/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Джереловської А.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Міняйло І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Офісу Генерального прокурора

про: визнання протиправною бездіяльності при виконанні судового рішення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності при виконанні судового рішення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 року у справі №802/4032/14-а його поновлено на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушення у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 року. Також стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов"язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24.10.2014 по 18.01.2021 в сумі 2475544,96 грн.

Однак, зазначене рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури виконано відповідачем лише 27.09.2021 року.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо негайного виконання рішення суду протиправною та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 19.01.2021 по 24.09.2021 в загальній сумі 386504,84 грн.

Ухвалою суду від 01.11.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Даною ухвалою також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

29.11.2021 представницею відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначає, що позивач із заявою про добровільне виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 в частині поновлення на посаді, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді прокурора, до Офісу Генерального прокурора не звертався.

Виконавчі документи до Офісу Генерального прокурора про поновлення ОСОБА_1 на посаді також не надходили.

На виконання вищезазначених судових рішень наказом Генерального прокурора від 27.09.2021 № 1376ц ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Вінницької області) з 24.10.2014.

Цього ж дня ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням.

Наказом Генерального прокурора від 27.09.2021 № 1377ц ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням.

Відповідач зауважує, що аналіз статей 21 та 24 КЗпПУ вказує, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитися на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Таким чином, на думку представника відповідача, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Офісу Генерального прокурора не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Окрім того, представник відповідача заперечує проти розрахунку суми середньої заробітної плати, яку просить стягнути позивач, оскільки такий розрахунок здійснено позивачем з урахування коефіцієнтів підвищення посадового окладу, які встановлені постановою КМУ №657 від 30.08.2017, що є необгрунтованим та незаконним, з огляду на те, що така постанова прийнята після звільнення позивача.

Разом із відзивом, представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Усною ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 29.11.2021 року, відкладено підготовче засідання в справі.

08.12.2021 позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що не погоджується з доводами відзиву, та наголошує, що рішення суду в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, а відтак посилання відповідача на той факт, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виконання судових рішень, є необґрунтованими.

Також позивач вказав, що розрахунок суми стягнення ним зроблено на основі розрахунку середнього заробітку, який здійснено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 10.06.2021 в адміністративній справі №802/4032/14-а.

Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання від 11.01.2022 року, витребувано у відповідача додаткові докази в справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні.

18.01.2022 від представниці відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 01.02.2022 відмовлено у задоволенні заяви представниці відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

01.02.2022 сторонами подано заяви відповідно до ч. 7 ст. 181 КАС України про згоду щодо розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи зазначене та керуючись ч. 7 ст. 181 КАС України, п. 3 ч. 2 і ч. 5 ст. 183 КАС України, усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у той самий день.

У судовому засіданні 01.02.2022 позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представниця відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на мотиви, наведені у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

З`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, судом встановлено наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 року №2533-ц ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Позивач не погодившись зі звільненням, звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 2533 від 23.10.2014 року про звільнення з посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 у Генеральній інспекції Офісу Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, з 24.10.2014 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 18.01.2021 року у розмірі 1123371,25 грн., з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року в частині задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 у Генеральній інспекції Офісу Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, які він обіймав до звільнення, з 24.10.2014 року змінено в мотивувальній частині та абзаці 3 резолютивної частини, викладено в такій редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушення у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014".

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року скасовано в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.01.2021 у розмірі 1123371,25 грн. з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 18 січня 2021 року у сумі 2475544,96 грн. (два мільйони чотириста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири гривні дев`яносто шість копійок).

27.09.2021 року Генеральним прокурором видано наказ №1376ц про поновлення позивача на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушення у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Вінницької області) з 24.10.2014 року.

Як підстава зазначено постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі № 802/4032/14-а.

Зважаючи на те, що судове рішення було виконано відповідачем із затримкою, відтак, позивач вважає бездіяльність відповідача щодо негайного виконання рішення суду протиправною та звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 386504,84 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом частин 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

В резолютивній частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року в справі № 802/4032/14 - а зазначено, що рішення суду в частині поновлення на посаді позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що судове рішення про поновлення позивача на посаді (рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року в справі № 802/4032/14) підлягало виконанню з дати його прийняття.

В той же час, судом встановлено, що позивача було поновлено на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України ( з місцем дислокації у прокуратурі Вінницької області ) лише 27 вересня 2021 року, наказом Генерального прокурора №1376ц.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 Кодексу законів про працю України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно має виконуватися не за загальним правилом - з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, рішення суду від 18.01.2021 року, яке підлягало негайному виконанню, про поновлення позивача на посаді, відповідачем фактично виконано 27.09.2021, коли був виданий наказ № 1376ц Генерального прокурора.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем протягом певного часу ( з 19.01.2021 року по 26.09.2021 року включно ) рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року ( в тому числі і після набрання ним законної сили 10.06.2021 року відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду) в справі №802/4032/14-а про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 Кодексу законів про працю України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність в діях Офісу Генерального прокурора зволікання у виконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі, оскільки протягом зазначеного часу ( з 19.01.2021 року по 26.09.2021 року включно) ОСОБА_1 не звертався до відповідача із відповідною заявою, а також за примусовим виконанням рішення суду, в той же час, як вважає відповідач, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитися на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, аналіз вищезазначених правових норм свідчить, що законодавцем визначений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі. У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Тобто законодавцем визначено два шляхи негайного виконання судового рішення - добровільно або у примусовому порядку.

Негайним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Верховним Судом неодноразово наголошено, зокрема в постановах від 31.07.2019 року в справі № 813/593/17, від 24.09.2019 року в справі № 826/16191/17, від 03.10.2019 року в справі № 804/8042/17, що положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача щодо виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді, з якої його незаконно було звільнено, виник одразу після прийняття відповідного судового рішення.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов`язковість судового рішення віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, органами державної влади, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно, суд дійшов висновку, що судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 року в справі № 640/755/19.

Відтак, бездіяльність Офісу Генерального прокурора при виконанні в період з 19.01.2021 року по 26.09.2021 року включно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 року в адміністративній справі №802/4032/14-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді є протиправною.

В свою чергу, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року в справі №821/1678/16, від 30 вересня 2020 року в справі № 824/222/18-а.

Визначаючись щодо суми середнього заробітку, що належить для виплати позивачу за час затримку виконання рішення про поновлення на роботі, суд враховує таке.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Приймаючи постанову від 10.06.2021 року в справі № 802/4032/14-а колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 18.01.2021 року в загальній сумі 2475544,96 грн. При цьому, в рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що за період з 16.01.2020 по 18.01.2021 року підлягає застосуванню коефіцієнт підвищення 2,45, тобто середньоденна заробітна плата складає 2247,12 грн (917,19*2,45 ).

Таким чином, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 в справі № 802//4032/14-а, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, обрахована судом відповідно до Порядку № 100, складає 2247,12 грн.

Відтак, суд відхиляє доводи відзиву відповідача щодо неправильного розрахунку позивачем суми середнього заробітку, оскільки такий розрахунок здійснено на підставі висновків, здійснених у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 в справі № 802//4032/14-а, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з дати прийняття судового рішення ( рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 ) та наказу про поновлення на роботі - 27.09.2021 року, судом встановлено, що період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 19.01.2021 по 26.09.2021 року включно становить 172 робочих дні.

Відтак, обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.01.2021 по 26.09.2021 включно становить 386504,64 грн. (2247,12 х 172 робочих дні), який підлягає стягненню на користь позивача, з відрахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Норми частин 2 та 3 ст. 9 КАС України визначають, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 року в адміністративній справі №802/4032/14-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, за період з 19.01.2021 по 24.09.2021 включно, в сумі 386504,64 грн ( триста вісімдесят шість тисяч п"ятсот чотири гривні 64 копійки ), з відрахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна