Справа № 580/5863/20
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року справа № 580/5863/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Мельникової О.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/5863/20

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [представник позивача - не прибув]

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

Державної судової адміністрації України (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, код ЄДРПОУ - 26255795)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

18.12.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, з урахуванням позовної заяви, поданої 27.01.2021 у порядку усунення недоліків, просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області щодо нарахування та виплати судді Тальнівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.06.2020 до 27.08.2020 із застосуванням обмеження щодо нарахованої суддівської винагороди у сумі 56670 грн 40 коп;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області провести нарахування суддівської винагороди судді Тальнівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 та щомісячної доплати в розмірі 60% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів під час виплати за період з 01.06.2020 до 27.08.2020;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на користь судді Тальнівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у сумі 56670 грн 40 коп з утриманням з цих сум, передбачених законом, податків та обов`язкових платежів під час їх виплати за період з 01.06.2020 до 27.08.2020.

Додатково позивач просить допустити до негайного виконання рішення суду у частині стягнення суддівської винагороди за один місяць та зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 01.02.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання на 24.02.2021 - відкладене підготовче засідання до 18.03.2021 - зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі №160/6740/20. 26.05.2022 поновлено провадження у справі, залучено до участі в справі другим відповідачем - Державну судову адміністрацію України, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, починаючи з 09.06.2022 та відкладено підготовче засідання у справі до 10.06.2022 - закрите підготовче провадження і призначений розгляд справи по суті на 16.06.2022.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що суддівська винагорода за період з 01.06.2020 до 27.08.2020 протиправно виплачувалась з урахуванням незаконного втручання у майнові права (легітимні очікування) через обмеження, встановлене ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що є порушенням права на оплату праці - отримання суддівської винагороди у розмірі, що визначений ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнює статтею 29 в частині обмеження розміру суддівської винагороди, що суперечить Конституції України у контексті гарантій незалежності суддів, у зв`язку із чим не може застосовуватися під час нарахування, в зв`язку із чим вважає, що усупереч статей 19 та 130 Конституції України, порушено чинне законодавства України - у період з 01.06.2020 до 27.08.2020 виплачено позивачу суддівську винагороду у розмірі меншому ніж це визначено спеціальним Законом №1402. Обмеження складає (а.с.4, а.с.34):32199,6+2333,3+22137.5=56670.4 грн. Способом захисту порушеного права позивач обрав визнання протиправними дій щодо нарахування із застосуванням обмеженням винагороди та стягнення недонарахованих/невиплачених коштів.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області позов не визнає, 16.02.2021 вх.4903/21 надає до суду відзив, де просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що як розпорядник коштів нижчого рівня не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків передбачених кошторисом на бюджетний період, тому застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) є правомірним. За змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, у зв`язку із чим дія ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втратила чинність 28.08.2020 - поновлені нарахування без обмежень суддівської винагороди. У спірний період вказана стаття була чинною, на підставі чого і здійснювались нарахування та виплата позивачеві суддівської винагороди. Оцінюючи заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права на оплату праці, відповідач зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів суддів» - головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у зв`язку із чим вважає, що між діями ТУ ДСА України в Черкаській області та порушенням права позивача іншим суб`єктом на отримання суддівської винагороди у розмірі встановленому ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» причинний зв`язок відсутній.

10.06.2022 до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника Державної судової адміністрації України, де відповідач 2 просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області як розпорядник коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ). Вказано, що у період з 18.04.2020 до 28.08.2020 положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) були чинними і здійснювалося нарахування/виплата позивачу суддівської винагороди. Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, позаяк правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, що би поширювали дію ретроспективно на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

16.06.2022 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, до суду не прибули, від представника відповідача 1 до суду надійшло клопотання від 07.06.2022 (вх.№16039/22) про розгляд справи за відсутності представника, позивач направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи та подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд доходить висновку про доцільність розгляду даної справи у письмовому порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Постановою Верховної Ради України від 13.05.2010 №2195-VI позивача обрано на посаду судді Тальнівського районного суду Черкаської області.

Суд встановив відповідно до розрахункових листів про нараховану та виплачену суддівську винагороду позивача у червні-серпні 2020 року, що остання виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого ст.29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема: у червні 2020 року суддівську винагороду нараховано у сумі 204132,20 грн, обмеження - 32199,60 грн; у липні 2020 року суддівську винагороду нараховано у сумі 2333,30 грн, обмеження - 2333,30 грн; у серпні 2020 року суддівську винагороду нараховано у сумі 10492,80 грн, обмеження - 29865,60 грн. Загальна сума обмеження винагороди склала 64398,50 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу суддівської винагороди з 01.06.2020 до 27.08.2020 із застосуванням обмеження нарахування до 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020, позивач звернувся до суду за захистом права на оплату праці.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Відповідно до статті 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402). Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 2 ст. 135 Закону №1402 суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3)науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Згідно з пунктом 1 ч.3 ст.135 Закону №1402 встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 135 Закону №1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональні коефіцієнти. Відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону №1402 суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Розмір суддівської винагороди визначається Законом №1402.

12.03.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» - з 12.03.2020 на території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Суд враховує, що відповідно частин 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 положення частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визнані неконституційними.

Адміністративний суд під час вирішення спору повинен застосувати правовий акт, що має вищу юридичну силу, яким у спірних правовідносинах є Конституція України, зокрема частина 2 статті 130.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до ч. 2 ст. 130 Конституції України може встановлюватися розмір винагороди судді. Відтак застосування положень під час нарахування та виплати суддівської винагороди позивача з вищевказаними обмеженнями не відповідають Конституції України.

З набранням 18.04.2020 чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, не змінювалося правове регулювання правовідносин щодо розміру нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди.

Обмеження виплати позивачеві, починаючи з 01.06.2020, суддівської винагороди із відображенням у розрахункових листках, що перевищує десять прожиткових мінімумів на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX, було неправомірним (Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі №340/1916/20 сформулював висновок).

Оцінюючи докази у справі - розрахункові листи за червень-серпень 2020 року встановлено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода з урахуванням обмеження, встановленого ст.29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»: у червні 2020 року обмеження 32199,60 грн; у липні 2020 року обмеження 2333,30 грн.; у серпні 2020 року обмеження 29865,60 грн.

Нарахування позивачу суддівської винагороди здійснювалося Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області відповідно до вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», проте виплата такої винагороди здійснена з обмеженням у зв`язку із змінами до ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 підкреслив, що оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України, то втрачені у зв`язку з таким обмеженням кошти належать компенсації відповідними виплатами.

У межах спірних правовідносин не вирішується питання про можливість ретроспективної сфери дії рішення Конституційного Суду України, позаяк у спірних правовідносинах відповідач виступав розпорядником бюджетних асигнувань і не мав альтернативи вибору поведінки.

ТУ ДСА у Черкаській області не міг не виконувати чинні у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 приписи ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, тому суд доходить висновку, що у діях відповідача 1 відсутні ознаки протиправності.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Обираючи належний та ефективний спосіб порушеного права позивача, суд врахував таке.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України, крім Верховного Суду. Аналогічну норму також містить п. 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 року №141/0/15-19 (далі - Положення №141/0/15-19). Відповідно до п. 5 Положення №141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема, організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

ДСА України є державним органим, на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, у тому числі щодо виплати суддівської винагороди суддям, її діяльність у сфері бюджетних відносин регулюється, зокрема, Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 БК України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Згідно з частиною 1 статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч. 2 ст. 23 БК України).

Зважаючи на положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється у межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби. Саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала би відповідати за погашення недоплаченої суми суддівської винагороди через обмеження, що визнані неконституційними.

Оскільки виконання рішення суду повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, то ТУ ДСА України у Черкаській області позбавлено можливості виплатити надоплачені (нараховані) кошти за рахунок зазначеної програми.

Згідно з частиною першою статті 2, частиною першою статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів, тому має відповідати саме ДСА України.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 20.10.2021 у справі № 580/4201/20 та постанові від 28.07.2021 у справі №160/6740/20 (до набрання чинності рішенням Верховного Суду власне зупинялось провадження у справі).

Суд доходить висновку, що стягнення суддівської винагороди, що обмежена виплатою у період з 01.06.2020 до 27.08.2020 на користь позивача має здійснюватися шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Суд врахував, що в позові позивач зазначає, що розмір обмеження виплати суддівської винагороди у спірному періоді складає 56670,40 грн (у червні 2020 - 32199,60 грн, за липень 2020 - 2333,30 грн, у серпні 2020 року - 22 137,50 грн - а.с.4, 34) і так формує вимоги, проте відповідно до матеріалів справи за кодом 444 згідно з розрахунковими листами (а.с.47) за червень - серпень 2020 року обмеження склало 32199,60 грн +2333,30 грн+29865,60 грн, загальна сума недоплати суддівської винагороди склала 64398,50 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі ст. 9 КАС України для повного та належного захисту прав позивача, враховуючи, що право позивача на отримання суддівської винагороди не може бути обмеження без внесення змін до Закону №1402 за наявного відображення у розрахункових листках здійсненого правильного нарахування, проте виплати з протиправним обмеженням, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення суддівської винагороди на користь позивача у розмірі 64398,50 грн за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Позовні вимоги суд визнає частково обгрунтованими у зв`язку із чим адміністративний позов належить задовольнити частково.

Позивач також просить допустити до негайного виконання рішення суду у частині стягнення суддівської винагороди за один місяць. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Негайне виконання в межах суми стягнення за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача. Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення суддівської винагороди за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» (з урахуванням обмежень під час дії воєнного стану), а не стягнення грошових сум з бюджетних асигнувань відповідача, негайне виконання у спірних правовідносинах не застосовується.

Оцінюючи вимогу позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк з часу набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, суд зазначає про передчасність через запровадження режиму воєнного стану. Відповідно до статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення у адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Суд зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, що може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не наведено аргументованих доводів та не надано доказів того, що рішення суду в даній справі буде відповідачем тривалий час не виконано, у зв`язку з чим у межах розумних строків в умоваї дії режиму воєнного стану не будуть поновлені його права, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що у задоволенні вимоги про встановлення контролю за виконанням рішення суду належить відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) недоотриману суддівську винагороду в сумі 64398 (шістдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн 50 коп за період з 01.06.2020 до 27.08.2020 з утриманням передбачених законом податків та зборів під час виплати шляхом списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5, ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 );

відповідач 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, код ЄДРПОУ - 26261092);

відповідач 2: Державна судова адміністрація України (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, код ЄДРПОУ - 26255795)

Судове рішення складене 16.06.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА