Справа № 260/5218/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/5218/21

15:20 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Костелей І.Ф.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - у судове засідання не з`явився;

відповідач 1: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області - представник Яблонський Олександр Олександрович;

відповідач 2: Головне управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області - представник Яблонський Олександр Олександрович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13, ), Головне управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 14 червня 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено та підписано протягом 20 червня 2022 року.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, якою просить: "1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо непроведення з позивачем при його звільненні зі служби в поліції 14 квітня 2021 року в повному обсязі розрахунку, яка полягає у ненараховані та невиплаті грошової компенсації за невикористані 158 календарних днів щорічних та додаткових відпусток в період 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, а також ненараховані та невиплаті грошової компенсації за 98 календарних днів додаткових відпусток, як учасника бойових дій в період часу з 2015 по 2021 рік; 2) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані 158 календарних днів щорічних та додаткових відпусток в період 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, а також ненараховані та невиплаті грошової компенсації за 98 календарних днів додаткових відпусток, як учасника бойових дій в період часу з 2015 по 2021 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 14 квітня 2021 року".

11 жовтня 2021 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено розгляд справи.

25 листопада 2021 року судом витребувано від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області належним чином засвідчену копію наказу за грудень 2013 року про призначення ОСОБА_1 на посаду в слідче управління УМВС Закарпатської області та відомості щодо виплаченої під час звільнення грошової компенсації за невикористані позивачем відпустки за спірний період, (а.с.34).

15 грудня 2021 року на виконання вимог ухвали суду надано витяг наказу УМВС № 256 о/с від 11.12.2013 року; витяг наказу УМВС № 66 о/с від 11.12.2013 року; копію розрахункового листа, (а.с.39-41).

20 грудня 2021 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, (а.с. 42).

06 травня 2022 року судом залучено співвідповідача у справі, а саме управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області, оскільки з 19 червня 2010 року по 12 грудня 2013 року позивач проходив службу в Ужгородському районному відділі УМВС України в Закарпатській області.

І. Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідачем не нараховано та не виплачено грошову компенсацію. за невикористані 158 календарних днів щорічних та додаткових відпусток в період 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 рік, а також не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткових відпусток, як учасника бойових дій в період часу з 2015 по 2021 рік в день звільнення 14.04.2021 року і така компенсація не виплачена до цього часу.

10 листопада 2021 року Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області подано відзив на адміністративний позов, за яким вважають, що позов не підлягає до задоволення. Оскільки, постановою КМ України від 16 вересня 20165 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ було створено територіальні підрозділи Національної поліції, зокрема й ГУНП в Закарпатській області та ліквідовано без визначення правонаступника всі територіальні підрозділи міліції. Враховуючи, що законодавство яке передбачало виплату грошового забезпечення працівникам міліції втратило чинність, а тому жодних підстав у ГУНП здійснювати виплату грошового забезпечення колишнім працівникам міліції немає. Крім того, в період 3 19.06.2010 року по 12.12.2013 року позивач проходив службу в Ужгородському відділі УМВС України в Закарпатській області, відповідно всі накази готувалися та зберігалися підрозділом кадрового забезпечення райвідділу. Відпустка передбачена ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не є щорічною і на неї не поширюються норми визначені для щорічних відпусток. Така відпустка повинна бути використана працівником протягом календарного року, з 01 січня по 31 грудня включно, і така не переноситься та не замінюється грошовою компенсацією. Позивачем не подано документально підтверджених витрат на правову допомогу, та також розрахунку таких витрат, тому підстав для відшкодування таких витрат немає, (а.с.19-26).

31 травня 2021 року Управлінням МВС України в Закарпатській області подано суду відзив на адміністративний позов. Звертають увагу суду, що згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців 22 лютого 2018 року Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області припинив свою діяльність. Відповідно до 2 примітки, п. 16 "б" наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 строк зберігання наказів про надання щорічних оплачуваних відпусток складає - 5 років, тому інформацію для підтвердження надання чи ненадання відпустки з 19.06.2010 року по 12.12.2013 року надати не є можливим. Позивач скористався правом на чергову відпустку за 2015 рік в повному обсязі, а відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 року № 114 компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік не передбачена. Відпустка передбачена ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не є щорічною і на неї не поширюються норми визначені для щорічних відпусток. Така відпустка повинна бути використана працівником протягом календарного року, з 01 січня по 31 грудня включно, і така не переноситься та не замінюється грошовою компенсацією. Позивачем не подано документально підтверджених витрат на правову допомогу, та також розрахунку таких витрат, тому підстав для відшкодування таких витрат немає, ( а.с.91-98).

ІІ. Обставини встановлені судом.

11 грудня 2013 року згідно Наказу № 256 о/с ОСОБА_1 призначено слідчим відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров особи слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, звільнивши його з посади старшого слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділу цього ж УМВС, з 12 грудня 2013 року (а.с.39).

06 листопада 2015 року наказом № 257 о/с ОСОБА_1 згідно з п.9 розд. ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)

11 грудня 2015 року наказом № 66 о/с пункти наказу УМВС України в Закарпатській області від 06.11.2015 року № 257 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за переведенням на службу (роботу) до Національної поліції України нижче зазначених працівників доповнено. Вважати звільненими із виплатою компенсації за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2015 році та додаткові види відпусток, передбачені законодавством капітана міліції ОСОБА_1 слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров"я особи слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, у кількості 14 календарних днів - відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки, як учаснику бойових дій, (а.с.40).

12 квітня 2021 року Згідно Наказу № 82 о/с Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відповідно до ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 14 квітня 2021 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 14 років 07 місяців 12 днів, вислуга років у календарному обчисленні складає 14 років 07 місяців 12 днів. Невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році складає 10 календарних днів.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 15 березня 2016 року, ( а.с.11)

З 19 червня 2010 року по 12.12.2013 року позивач проходив службу в Ужгородському районному відділі УМВС України в Закарпатській області.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, 22.02.2018 року Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області припинив свою діяльність.

Згідно листа від 01 жовтня 2021 року № Г-290/106/2-2021 заступник Голови ліквідації комісії УМВС в Закарпатській області повідомляє позивача, що в архівному секторі відділу режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інформація, яка б підтверджувала надання (ненадання) позивачу у період з 19.06.2010 року по 12.12.2013 року чергових відпусток, відсутня. Одночасно повідомляють, що невикористана частина відпустки за 2014 рік складає 12 календарних днів, відпустка за 2015 рік використана повністю, (а.с.12).

20 вересня 2021 року листом №Г-265/106/2-2021 Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повідомляє ОСОБА_1 , що невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2015 рік (за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 року) складає 03 календарні дні; невикористана щорічна основна відпустка за 2016 рік складає 30 к.д. та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2016 рік складає 05 календарних днів, невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2017 рік складає 18 к.д. Одночасно повідомляють, що з рапортом про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.16-2 Закону України "Про відпустки" протягом 2017-2020 роки такий не звертався, ( а.с.13).

ІІІ. Мотиви суду та норми права застосовані судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Положеннями Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Стаття 16-2 цього Закону регулює порядок надання додаткової відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності та якою визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон 3551), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону 3551, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Пункт 12 статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 426-VIII від 14.05.2015.

Водночас, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями 60 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із положеннями ч.ч. 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до приписів ч.ч. 8-11 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

За приписами п. 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України. Особу не може бути позбавлено такого права.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України "Про Національну поліцію" і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України "Про відпустки".

Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" і ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19 (адміністративне провадження №К/9901/13369/20).

Відповідно до ч. 5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже зазначалося судом та підтверджується матеріалами справи, невикористана позивачем частина чергової відпустки за 2015 рік (за період з з 07.11.2015 по 31.12.2015 року) становить 3 календарні дні, за 2016 рік складає 30 календарних днів 5 відпустки за стаж служби в поліції, за 2017 рік - 18 календарні дні

Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки за 2015 рік 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів.

Щодо додаткових відпусток.

Як стверджує позивач із рапортом про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки протягом 2017 -2020 років не звертався. Дана обставина також підтверджується листом управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від 20 вересня 2021 року, ( а.с.13).

Однак, згідно довідки №1/13862 від 06.11.2015 року Начальника Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області позивач в період з 08 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, (а.с.10). Вказана обставина свідчить про те, що право на додаткову відпустку у позивача виникло з 2015 року.

Суд зауважує, що таке право позивача, визначено також законом, а саме п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону 3551, на положення якого вже посилався вище суд.

Однак, 11 грудня 2015 року наказом № 66 о/с пункти наказу УМВС України в Закарпатській області від 06.11.2015 року № 257 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за переведенням на службу (роботу) до Національної поліції України нижче зазначених працівників доповнено та вважається звільненими із виплатою компенсації за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2015 році та додаткові види відпусток, передбачені законодавством у кількості 14 календарних днів - відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", як учаснику бойових дій, (а.с.40).

Вказана обставина також підтверджується особовою карткою позивача, яка надана представником відповідачів в судовому засіданні 14 червня 2022 року, про виплату позивачеві сум компенсації відпустки за 2015 рік. Отже, ОСОБА_1 у 2015 році компенсована додаткова відпустка у кількості 14 календарних днів відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", як учаснику бойових дій".

Не встановлено судом виплату грошової компенсації за додаткову відпустку при звільненні позивача 12 квітня 2021 року за наказом № 80 о/с, ( а.с.9).

Отже, судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2016-2021 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у зв`язку із звільненням зі служби.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд вважає доведеною вимогу в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача 1- Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні зі служби в поліції 14 квітня 2021 року, а саме грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та невиплаті грошової компенсації за 84 календарних днів додаткових відпусток, як учаснику бойових дій в період часу з 2016 по 2021 рік.

Похідною є вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та 84 календарні дні додаткової відпустки за період часу з 2016 по 2021 рік, як учаснику бойових дій.

Щодо спірного періоду з 2010 року по 2014 рік, судом встановлено наступне.

11 грудня 2013 року згідно Наказу № 256 о/с ОСОБА_1 призначено слідчим відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров особи слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, звільнивши його з посади старшого слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділу цього ж УМВС, з 12 грудня 2013 року (а.с.39).

06 листопада 2015 року наказом № 257 о/с ОСОБА_1 згідно з п.9 розд. ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)

Отже, З 19 червня 2010 року по 12.12.2013 року позивач проходив службу в Ужгородському районному відділі УМВС України в Закарпатській області. Всі накази по призначення, про переведення на службу в органи поліції (а.с.39,40) видавалися та підписувалися Управлінням УМВС України в Закарпатській області.

Вказана обставина послужила підставою для залучення судом 06 травня 2022 року співвідповідача у даній справі, а саме управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, 22.02.2018 року Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області припинив свою діяльність.

Згідно листа від 01 жовтня 2021 року № Г-290/106/2-2021 заступник Голови ліквідації комісії УМВС в Закарпатській області повідомляє позивача, що в архівному секторі відділу режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інформація, яка б підтверджувала надання (ненадання) позивачу у період з 19.06.2010 року по 12.12.2013 року чергових відпусток, відсутня. Одночасно повідомляють, що невикористана частина відпустки за 2014 рік складає 12 календарних днів, відпустка за 2015 рік використана повністю, (а.с.12).

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Головного управління МВС в Закарпатській області (Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області структурний підрозділ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік- 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів. Під час розгляду справи відповідачем не спростовано доводи адміністративного позову, а тому встановлені судом обставини вказують на необхідність зобов`язання Головного управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме: за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік - 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд зауважує, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу передбачено п.1 ч.3 ст.132 та ст.134 КАС України. Однак матеріали справи не містять жодних доказів понесених витрат на правову допомогу.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні зі служби в поліції 14 квітня 2021 року, а саме грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та невиплаті грошової компенсації за 84 календарних днів додаткових відпусток, як учаснику бойових дій в період часу з 2016 по 2021 рік.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та 84 календарні дні додаткової відпустки за період часу з 2016 по 2021 рік, як учаснику бойових дій.

4. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС в Закарпатській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік- 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

5. Зобов`язати Головне управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме: за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік - 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

6. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль