Справа № 580/6517/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6517/21 Суддя (судді) першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Часник А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

27.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача - Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошової допомоги у розмірі 5-міячного грошового забезпечення згідно абз.1 п.10 «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 у редакції станом на час звільнення Позивача.

- зобов`язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошову допомогу у розмірі 5-місячного грошового забезпечення згідно абз.1 п.10 «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 у редакції станом на час звільнення Позивача.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. позовну заяву залишено без розгляду на підставі частини 15 статті 171 КАС України.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що під час прийняття рішення про залишення позовної заяви без руху та відмові у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду не враховані доводи та обставини, зазначені у позовній заяві, а також безпідставно та необгрнутовано не застосовані вимоги частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою суду від 06 вересня 2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому, у зв`язку із встановленням невідповідності позовної заяви вимогам статті 161 КАС України, після відкриття провадження у справі, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. зазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду доказів поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду.

Копію ухвали про залишення позову без руху отримано позивачем 02.12.2021р., що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Станом на 21.12.2021р. недоліки, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.11.2021р. позивачем, у строк встановлений судом, не усунуто, не надано до суду жодних доказів на усунення недоліків.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, а доказів поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до частин 13, 15 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з адміністративним позовом про оскарження бездіяльності Відповідача - Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги при звільненні ще Наказом від 24.05.1996 р.

Отже, звертаючись з даним позовом 27 серпня 2021 року позивач порушив місячний строк звернення до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі № 640/3940/19.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що ним строки звернення до суду не пропущено, оскільки регулюються ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

На момент звільнення позивача (27.05.1996) грошове забезпечення міліціонерів регулювалося постановою КМУ від 2 квітня 1993 № 257 «Про умови оплати праці працівників органів внутрішніх справ» (в редакції 01.05.1995), у якій визначено, що грошове забепечення складається з посадових окладів, окладу за спеціальними званнями осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, процентної надбавки за вислугу років.

Відповідно до пункту 10 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (в редакції від 18.12.1995) встановлено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Вказаними вище законодавчими актами визначено, що така допомога не є частиною грошового забезпечення міліціонерів та виплачується особам, які "звільняються" зі служби.

Отже, грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, тому позивач дійшов помилкового висновку, що "заробітна плата" та "грошове забезпечення" є тотожними поняттями.

Дана правова позиція узгоджується із висновками, викладених у постановах Верховного Суду від 27.09.2020 у справі № 804/871/16, від 13.02.2020 у справі № 809/698/16.

Таким чином, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у цих спірних правовідносинах врахуванняю не підлягають.

Отже, врахуванню підлягають саме приписи ч. 5 ст. 122 КАС України, відповідно до яких у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з неї встановлено спеціальний місячний строк.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2020 року по справі №120/1560/19-а.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було надано позивачу можливість скористатися правом на судовий захист, виправити недоліки позовної заяви та надати додаткові пояснення щодо порушених його прав та дотримання строку звернення до суду, натомість позивачем не зазначено обгрунтованих підстав пропуску строку для того, щоб суд визнав їх поважними та поновив би строк звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів поважність пропуску строку звернення до суду з даним позовом, тому ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р., прийнята на підставі частини 15 статті 171 КАС України, є обґрунтованою.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження позивача не спростовують правильності висновків суду.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 20.06.2022 року.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель