Справа № 200/105/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року Справа№200/105/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Ракова Артема Валентиновича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачу страхових виплат з 1 лютого 2017 року;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування страхових виплат позивачу та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 1 лютого 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на отримання страхових виплат, оскільки 5 вересня 2006 року обласною глазною МСЕК м. Донецька йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% безстроково, а також має статус внутрішньо переміщеної особи, згідно довідки ВПО № від 19 листопада 2014 року, з 1 жовтня 2014 року позивач перебуває на обліку в Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де отримував страхові виплати з 1 червня 2014 року по 31 січня 2017 р.

Не дочекавшись страхових виплат, позивач звернувся за правовою допомогою.

На адвокатський запит представника позивача щодо підстав припинення страхових виплат позивачу та не сплату заборгованості по страховим виплатам, відповідачем було повідомлено, що з 1 лютого 2017 року позивачу було припинено нарахування щомісячних страхових виплат на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (протокол комісії від 26 січня 2017 року № 11).

Запитуваних відомостей про нараховані та виплачені позивачеві страхові виплати відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» надано не було.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати йому страхових сум з 1 лютого 2017 року протиправними та такими, що порушують його права (а.с. 1-4).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Право позивача на страхові виплати не є спірним.

В період з 1 жовтня 2014 року по 31 січня 2017 року позивач отримував страхові виплати у Краматорському міському відділенні у зв`язку із набуттям статусу внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2014 року № 509. При цьому позивачу була виплачена заборгованість зі страхових виплат за період з червня по вересень 2014 року.

З 1 лютого 2017 року щомісячні страхові виплати позивачу були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (протокол від 26 січня 2017 року № 11).

З 1 лютого 2017 року позивач до відділень виконавчої дирекції Фонду за продовженням страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, не звертався.

Зазначено також, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 167 від 14 березня 2016 року) виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (соціальні втрати) та пенсій, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Відповідач не надавав управлінню відомостей про відкриття ним рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».

Відповідач наполягає, що діяв в порядку та у спосіб встановлений діючим законодавством (а.с. 27-29).

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом; визначено, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом; відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення рішення по справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 21-22).

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (а.с. 37).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , отримує страхові виплати по інвалідності (третя група, трудове каліцтво), є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 13-16).

Відповідач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи буд. 5, у спірних правовідносинах здійснює публічно-владні управлінські функції, є належним відповідачем у справі (а.с. 30).

Як встановлено судом на підставі наданих матеріалів, позивачу призначено страхові виплати у зв`язку зі встановленням інвалідності 3 групи внаслідок трудового каліцтва, перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Калінінського району м. Горлівка Донецької області (зв.бік а.с. 27, 15-16).

У жовтні 2017 року позивач перемістився на підконтрольну українській владі територію Україні (у м. Костянтинівка) та набув статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17 жовтня 2017 року № (а.с. 14).

9 жовтня 2014 року позивач звернувся до відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краматорську із заявою про взяття його на облік для продовження виплати страхових виплат (а.с. 33).

Постановою відділення ВД Фонду у м. Краматорську від 14 жовтня 2014 року вирішено продовжити позивачу виплату раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності (а.с. 34).

Постановою відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краматорську № 0536/6757/6757/21 від 6 лютого 2017 року позивачу припинено з 1 лютого 2017 року виплату щомісячних грошових сум на підставі протоколу № 11 від 26 січня 2017 року УПСЗН (а.с. 35).

6 грудня 2021 року позивач через свого представника (вих. №147) звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо підстав припинення виплати йому щомісячних страхових сум, а також щодо підстав не сплати виниклої заборгованості по страховим виплатам (а.с. 9).

Листом від 8 грудня 2021 року (вих. № 01-04/15-2390) відповідач повідомив, що позивач як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 1 жовтня 2014 року по 31 січня 2017 року у Краматорському міському відділенні управління. У липні 2015 року йому виплачено заборгованість за період з 1 червня 2014 року по 30 вересня 2014 року. З 1 лютого 2017 року позивачу припинено нарахування щомісячних страхових виплат на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (протокол комісії від 26 січня 2017 року № 11). Надалі, позивач як внутрішньо переміщена особа не звертався до будь-яких відділень управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із заявою про продовження страхових виплат, тобто, не скористався своїм правом на одержання страхових виплат. Місцезнаходження його було невідомо, заходи для своєчасного отримання щомісячних страхових виплат не вживались. Внаслідок чого страхові виплати йому не нараховувались та не виплачувались (а.с. 10-11).

На підтвердження страхових виплат відповідач додав до листа довідку № 25.01-03.1/4710 від 8 грудня 2021 року про нарахування та виплату позивачу з червня 2014 року по січень 2017 року страхових виплат (а.с. 12).

Вважаючи, що припинення виплати йому страхових щомісячних сум було неправомірним позивач звернувся до суду із даним позовом.

В матеріалах справи наявний витяг з програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» (Реєстр потерпілих від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, порядок ведення якого затверджений Постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 31 січня 2002 року N 14), з якого вбачається, що у період з 1 лютого 2017 року страхові виплати позивачу не нараховувались та не сплачувались (а.с. 32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV, Закон України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування").

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Статтею 36 Закону №1105-XIVвизначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, в тому числі страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата).

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату праце-здатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV).

Як встановлено судом відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серія ДОН-04 № 006376 від 5 вересня 2006 року позивачеві встановлена стійка втрата працездатності 55% безстроково (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Отже, страхові виплати, призначені позивачу у зв`язку із втратою працездатності, мали сплачуватись останньому безстроково.

Згідно п. 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб") внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. […]. Особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону №1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону України"Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Суд зазначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Отримання позивачем страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи, прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованості.

Відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини "Пічкур проти України" виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як встановлено судом, постановою відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краматорську № 0536/6757/6757/21 від 6 лютого 2017 року позивачу припинено з 1 лютого 2017 року виплату щомісячних сум на підставі протоколу № 11 від 26 січня 2017 року УПСЗН (а.с. 35).

Копії протоколу № 11 суду не надано.

Беручи до уваги наведені вище нормативно-правові приписи, а також практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що постанова відділення ВД Фонду у м. Краматорську № 0536/6757/6757/21 від 6 лютого 2017 року - є протиправною.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що позивач оскаржує дії відповідача з приводу припинення виплати позивачу страхових сум за спірний період, але на переконання суду саме прийняття постанови про припинення виплати позивачу страхових сум створило порушення його прав, а тому належним способом захисту у даному випадку має бути визнання цієї постанови протиправною та її скасування.

У зв`язку із наведеним вище, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, відповідно до яких суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати цю постанову протиправною та скасувати її.

Позовні вимоги позивача в частині визнання дій неправомірними задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача поновити нарахування позивачу страхових виплат, суд зазначає, що враховуючи висновок суду щодо протиправності постанови відділення ВД Фонду у м. Краматорську від 6 лютого 2017 року № 0536/6757/6757/21 про припинення щомісячних страхових виплат позивачу з 1 лютого 2017 року та її скасування, беручи до уваги приписи ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV, нарахування страхових виплат позивачу має бути поновлено.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість зі страхових виплат, що склалась, та в частині зобов`язання відповідача поновити поточну в и п л а т у страхових сум, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 4 та 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України "Про оплату праці".

Як вже зазначалось судом, пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України, тобто, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

І у постанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (абз. 1 п. 1), і у постанові Кабінету Міністрів України № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (п. 15) зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати […].

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року № 640/18720/18, яке набуло чинності 12 липня 2019 року, визнано протиправними та не чинними підпункт 2 п. 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365», але лише в частині, що стосується сум невиплачених п е н с і й.

Отже, саме в органі, що здійснює соціальні (страхові) виплати має обліковуватись заборгованість громадян із соціальних (страхових) виплат Фонду за минулі періоди.

Як наслідок, позивач має право і на поновлення виплат страхових коштів і на отримання заборгованості зі страхових виплат за період з 1 березня 2017 року по день поновлення поточних виплат.

Разом із цим суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 були внесені зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі:

1. У постанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пункт 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до п. 3 цієї постанови тристороннім договором; починаючи з 1 липня 2016 року виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України";

2. У Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734», викладено пункт 27 Порядку в наступній редакції: «Уповноважені банки за письмовими запитами органів Пенсійного фонду, органів праці та соціального захисту населення і Мінфіну зобов`язані подавати інформацію про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів та про їх закриття. Обмін інформацією між Мінфіном та АТ Ощадбанк щодо здійснення пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі укладеного між Мінфіном та АТ Ощадбанк договору про взаємодію».

Також пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 доручено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» забезпечити до 1 липня 2016 року відкриття поточних рахунків та видачу платіжних карток за зверненням відповідно до абз. 2 п. 1 цієї постанови внутрішньо переміщених осіб, які не обслуговуються в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України, і не пізніше ніж з 1 серпня 2016 року розпочати за зверненням клієнтів за власний рахунок виготовлення та обмін існуючих платіжних карток на платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Отже, починаючи з 1 липни 2016 року виплата фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Суд зауважує, що постанову Кабінету Міністрів України № 167 було оскаржено в судовому порядку в частині приписів «починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 826/11272/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

За наслідками касаційного перегляду (постанова від 25 вересня 2018 року) Верховний Суд залишив без змін зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції та зазначив, що у справі № 826/11272/16 зазначено, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорюванні зміни до Постанови № 637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено, також не вбачається також і не відповідність вказаної постанови вимогам Конституції України.

Проаналізувавши наведене вище суд дійшов висновку, що наявність у особи банківського рахунку, відкритого в AT «Державний ощадний банк України», станом на час розгляду справи є обов`язковою умовою для здійснення виплати щомісячних страхових виплат цій особі з боку органів соціального захисту (в тому числі відділеннями Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Тобто, для реалізації права на отримання нарахованих страхових виплат, позивач має відкрити в AT «Державний ощадний банк України» та надати відповідні відомості до відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за місцем проживання.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач звертався до органів (відділень) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із документами, підтверджуючими відкриття ОСОБА_1 відповідного рахунку в AT «Державний ощадний банк України».

Враховуючи встановлені судом обставини позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість зі страхових виплат за період з 1 лютого 2017 року та поновити поточну виплату щомісячних страхових сум - задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про задоволення основних позовних вимог позивача, пов`язаних із припиненням виплати йому страхових виплат, а позовні вимоги, які за висновком суду не підлягають задоволенню, є похідними від основних, беручи до уваги, що ухвалою суду від 10 січня 2022 року відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення рішення по справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України витрати позивача зі сплати судового збору у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 72-78, 94, 139, 242-246, 256, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місце знаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи буд. 5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краматорську від 6 лютого 2017 року № 0536/6757/6757/21 про припинення виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) з 1 лютого 2017 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , починаючи з 1 лютого 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місце знаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи буд. 5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна