Справа № 200/13511/19-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Справа№200/13511/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Дьяченка Є.І.,

розглянув в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

21 листопада 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, Маріупольське ОУ ПФУ), в якому позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського ОУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 10 серпня 2019 року № 11476/34-3/04;

- зобов`язати Маріупольське ОУ ПФУ призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у відкритому акціонерному товаристві Макіївський хлопкопрядильній фабриці «Мактекс» з 11 липня 1977 року до 03 травня 1992 року включно та з 04 травня 1992 року до 01 червня 2004 року включно.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

26 листопада 2019 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

26 грудня 2019 року суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 24 січня 2020 року.

24 січня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24 лютого 2020 року.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи, що участь у судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, а також відсутність встановлених ст. ст. 205, 223 КАС підстав для відкладення розгляду справи, справа розглянута за відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи на підставі ч. 4 ст. 229 КАС повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що в червні 2019 року після звернення до Маріупольського ОУ ПФУ з заявою про призначення пенсії вона отримала повідомлення про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач стверджувала, що наявність страхового стажу, який дає право на пенсію, підтверджена відповідними записами в трудовій книжці та іншими документами, що були надані відповідачу.

Однак Маріупольське ОУ ПФУ в своєму повідомленні вказало, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та даті наказу про звільнення від 03 травня 1992 року, а також в номері наказу про прийом на роботу з 04 травня 1992 року.

Відповідач не врахував до страхового стажу періоди роботи позивача з 11 липня 1997 року по 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року по 01 червня 2004 року в акціонерному товаристві «Макіївська хлопкопрядильна фабрика «Мактекс», оскільки архівна довідка від 10 липня 2019 року № 23-2043-67/40 видана на тимчасово окупованій території.

Позивач стверджувала, що має право на зарахування цих період роботи до страхового стажу, оскільки не несе відповідальність за правильність оформлення записів в трудовій книжці. Наголошувала, що для зарахування певного періоду до страхового стажу визначальним є факт зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів в трудовій книжці.

Вважаючи рішення (дії) пенсійного органу протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач доводив, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Маріупольському ОУ ПФУ як оримувач пенсії.

Пенсійний орган вказував на те, що ОСОБА_1 зверталася до Маріупольського ОУ ПФу для отримання консультації з приводу призначення пенсії, що підтверджується копією витягу з Журналу особистого прийому громадян. Під час особистого прийому позивачці були надані відповідні роз`яснення, зокрема щодо наявності виправлень у записах її трудової книжки.

При цьому Маріупольське ОУ ПФУ наголосило, що з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не зверталася, а тому жодного рішення про призначення чи про відмову в призначенні їй пенсії відповідач не приймав.

На цій підставі відповідач просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 27 січня 1995 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено штампом про реєстрацію місця проживання, проставленим в її паспорті.

У зв`язку з проведенням бойових дій в її населеному пункті позивач була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переміститися на підконтрольну органам державної влади України територію.

ОСОБА_1 набула статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 червня 2019 року № 1412-.

Відповідач Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42171861) зареєстроване як юридична особа 31 травня 2018 року, що встановлено на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Витяг з Журналу звернень громадян свідчить, що ОСОБА_1 зверталась до Маріупольського ОУ ПФУ для попереднього розгляду документів та реєстрації на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України.

Повідомленням без дати і вихідного номера відділ з обслуговування громадян Маріупольського ОУ ПФУ роз`яснив ОСОБА_1 , що для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2019 року необхідно мати не менше 26 років страхового стажу.

В трудовій книжці НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 надала для розгляду питання щодо наявності права на пенсію, є виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення з 03 травня 1992 року, а також виправлення в номері наказу про прийом на роботу з 04 травня 1992 року.

Пенсійний орган зазначив, що згідно з коректно внесеними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 та даними персоніфікованого обліку платників страхових внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 має страховий стаж 12 років.

Підприємства, на яких ОСОБА_1 працювала по 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Повідомленням від 10 серпня 2019 року № 11476/34-3/04 відділ обслуговування громадян № 3 Маріупольського ОУ ПФУ повідомив ОСОБА_1 , що під час розгляду документів для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в наданій заявником трудовій книжці НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та даті наказу про звільнення з 03 травня 1992 року, а також виправлення у номері наказу про прийом на роботу з 04 травня 1992 року.

ОСОБА_1 надана довідка від 10 липня 2019 року № 23-2043-67/40 про підтвердження періодів роботи, однак юридична адреса архіву, який видав довідку не перереєстрований на підконтрольній українській владі території.

Згідно з коректно внесеними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та даними персоніфікованого обліку платників страхових внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 має страховий стаж 12 років, чого недостатньо для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому суд зауважує, що належні докази звернення ОСОБА_1 до Маріупольського ОУ ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, рівно як і докази прийняття пенсійним органом будь-якого рішення (про призначення пенсії чи про відмову в призначенні пенсії) суду не надані.

З приводу роботи ОСОБА_1 в періоди з 11 липня 1977 року до 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року до 01 червня 2004 року суд встановив такі обставини.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить такі записи:

запис 1 11 липня 1977 року на підставі наказу від 11 липня 1977 року № 208 ОСОБА_1 була прийнята на роботу в дирекцію Макіївської хлопкопрядильної фабрики учнем лаборанта фізико-механічних властивостей в учбово-курсовий комбінат;

запис 2 12 вересня 1977 року на підставі наказу від 12 вересня 1977 року № 295 присвоєна професія лаборанта фізико-механічних властивостей 3 розряду;

запис 3 03 листопада 1977 року на підставі наказу від 03 листопада 1977 року № 383 переведена контролером якості лабораторії 3 розряду;

запис 4 16 жовтня 1986 року на підставі наказу від 16 жовтня 1986 року № 974-к присвоєна друга професія мотальниця МТ 3 розряду;

запис 5 03 травня 1992 року на підставі наказу від 03 травня 1992 року № 145-к звільнена за переведенням в орендне підприємство МХПФ «Мактекс» відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю УРСР;

запис 6 04 травня 1992 року на підставі наказу від 04 травня 1992 року № 2-к прийнята за переведенням контролером якості 3 розряду в виробничу лабораторію орендного підприємства МХПФ «Мактекс»;

запис 7 14 квітня 1994 року на підставі наказу від 18 квітня 1994 року № 113-к встановлена професія машиністки насосних установок 2 розряду цеху ВК та переведена за цією професією;

запис 8 31 травня 1996 року на підставі наказу від 04 червня 1996 року № 116 ОП МХПФ «Мактекс» реорганізовано у ВАТ МХПФ «Мактекс»;

запис 9 01 червня 2004 року на підставі наказу від 01 червня 2004 року № 47-к звільнена у зв`язку із скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Крім того, позивач надала суду архівну довідку від 10 липня 2019 року № 23-43-67/40, видану так званим «Архівним відділом адміністрації м. Макіївка ДНР» про стаж роботи ОСОБА_1 в період з 04 травня 1992 року по 01 червня 2004 року в Макіївській хлопкопрядильній фабриці, орендному підприємстві МХПФ «Мактекс».

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

58 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію визначала ст. 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований ст. 62 Закону № 1788.

Ст. 62 Закону № 1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків.

Основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка.

Лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться не правильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження трудового стажу.

Порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, що передбачено ч. 2 ст. 44 Закону № 1058.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, визначені п. 2.1. Порядку № 22-1.

Так, згідно з пп. 2 п. 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії, крім іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

П. 4.1. Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з приписами п. 4.2. Порядку № 22-1 4.2. при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п. 1.7. Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до п. 4.3. Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у відкритому акціонерному товаристві «Макіївська хлопкопрядильна фабрика «Мактекс» з 11 липня 1977 року до 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року до 01 червня 2004 року суд зазначає таке.

Суд встановив, що в період з 11 липня 1977 року до 03 травня 1992 року ОСОБА_1 працювала на Макіївській хлопкопрядильній фабриці, про що свідчать записи №№ 1-5 в її трудовій книжці.

Записи №№ 1-5 в трудовій книжці позивача не містять будь-яких виправлень.

Суд встановив, що в період з 04 травня 1992 року до 01 червня 2004 року ОСОБА_1 працювала орендному підприємстві МХПФ «Мактекс», яке реорганізоване в ВАТ МХПФ «Мактекс», про що свідчать записи №№ 6-9 в її трудовій книжці.

Запис № 6 має виправлення в номері наказу про прийняття за переведенням від 04 травня 1992 року.

На час внесення цих записів до трудової книжки ОСОБА_1 застосовувалась Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1972 року № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252 із змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 19 жовтня 1990 року № 412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Згідно з п. 1.4. Інструкції № 162 питання, пов`язані з ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням та обліком, регламентуються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робочих та службовців».

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 162, крім іншого, до трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

П. 2.3. Інструкції № 162 передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, […] вносяться адміністрацією підприємства після вдихання наказу (розпорядження), […], а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, перовою або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

За правилами, наведеними у п. п. 2.5.-2.9. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вноситься правонаступником, а за його відсутності вищою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.

Відповідно до п. п. 2.25., 2.26. Інструкції № 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

За правилами, наведеними у п. 4.1. Інструкції № 162, у разі звільнення робочого або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд відзначає, що Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належали керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17, а саме:

«34. Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

35. При цьому, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників […]».

На переконання суду, позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

З огляду на це суд дійшов висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 з 11 липня 1977 року по 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року по 01 червня 2004 року підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Вирішуючи питання щодо можливості врахування відомостей, наведених у довідці виданій так званим «Архівним відділом адміністрації м. Макіївка», що знаходиться на тимчасово окупованій території, суд виходить з такого.

Місто Макіївка Донецької області включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2018 року № 79-р).

Постановами Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VІІ та № 254-ІІV місто Макіївка Донецької області визнано тимчасово окупованою територією.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини 2» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016).

Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважає Європейський суд з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 28 лютого 2019 року у справі № 554/3179/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 227/4503/16 тощо.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на переконання позивача, Маріупольське ОУ ПФУ відмовило їй в призначенні пенсії.

Суд зауважує, що позивач помилково ототожнює повідомлення Маріупольського ОУ ПФУ від 10 серпня 2019 року № 11746/34-3/04 та повідомлення без дати і вихідного номера з рішеннями суб`єкта владних повноважень, які створюють для неї правові наслідки.

Суд встановив, що ОСОБА_1 зверталася до Маріупольського ОУ ПФУ для отримання консультацій з питань пенсійного забезпечення.

Повідомлення Маріупольського ОУ ПФУ від 10 серпня 2019 року № 11476/34-3/04, а також повідомлення без дати і вихідного номера лише відображають зміст консультацій, які посадові особи відділу обслуговування громадян № 3 Маріупольського ОУ ПФУ надали позивачці.

Належні та допустимі докази звернення ОСОБА_1 до Маріупольського ОУ ПФУ з заявою про призначення пенсії в порядку, визначеному Законом № 1058 та Порядком № 22-1, сторони суду не надали.

Як наслідок, будь-яких рішень щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії Маріупольське ОУ ПФУ не приймало.

З огляду на встановлені фактичні обставини позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Маріупольського ОУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 10 серпня 2019 року № 11476/34-3/04 не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов`язання Маріупольського ОУ ПФУ призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у відкритому акціонерному товаристві «Макіївська хлопкопрядильна фабрика «Мактекс» з 11 липня 1977 року до 03 травня 1992 року та з 04 травня 1992 року до 01 червня 2004 року, як такі, що заявлені передчасно.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, судові витрати на користь позивача присудженню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код: 42171861, місцезнаходження 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення буде складено впродовж десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя Т.О. Кравченко