Справа № 200/3394/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 червня 2022 року Справа №200/3394/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови сплатити 132 715 грн, які були набуті у порядку спадкування за законом у виді недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю;

- зобов`язати відповідача сплатити на користь позивача 132 715 грн, які були набути у порядку спадкування за законом як недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перерахування коштів на особистий рахунок НОМЕР_1 ІВАN НОМЕР_2 Банк АТКБ «Приватбанк» Київ Україна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 10 грудня 2020 року через представника, ОСОБА_2 (сина), звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про отримання 132 715,00 грн, набутих у порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви додав усі необхідні документи.

26 січня 2021 року в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Т.А. Баранова листом від 26 січня 2021 року № 641-293/ц-02/0500/21, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат» відмовила у отриманні позивачем спадщини та зазначила, що уповноважена позивачем особа при звернені до Пенсійного фонду України в Донецькій області не надав довідку, що він є внутрішньо переміщеною особою.

30 березня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд постановив рішення, відповідно до якого з Пенсійного фонду підлягало до стягнення на користь позивача 132 715,00 грн, які набуті позивачем у порядку спадкування.

Внаслідок приєднання Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивач з рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 30 березня 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, але листом від 16 серпня 2021 року № 10233-10122ц-15/8-0500/21 за підписом заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивачу було відмовлено у виплаті грошей, які є спадщиною позивача, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року та п. 8 Тимчасового порядку соціальних виплат, та вказано, що позивачу треба надати довідку внутрішньо переміщеної особи, бо позивач зареєстрований на підконтрольній України території тільки з 2016 року.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України, яке листом повідомили позивача, що у виплаті йому відмовлено тому, що у рішенні суду від 30 березня 2021 року суд не досліджував та не надав правову оцінку діям працівників Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в частині відмови у виплаті грошових коштів з підстав не надання одержувачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Протиправними та незаконними ці дії судом не визнавались.

Вважаючи таку відмову неправомірною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали та всі документи, що підтверджують заперечення проти позову; копії матеріалів з пенсійної справи позивача відповідно до спірних правовідносин; доказ направлення відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року повторно запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області надати суду протягом п`яти робочих днів з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та всі письмові і електронні документи, що підтверджують заперечення проти позов, копії матеріалів з пенсійної справи позивача відповідно до спірних правовідносин; доказ направлення відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Станом на 20 червня 2022 року відзив на позовну заяву судом не отримано.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) крім прав та обов`язків, визначених у ст. 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи (в тому числі відзиву на позов) є правом учасника справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що ухвали суду отримані відповідачем і станом на 20 червня 2022 року відзив на позов від відповідача судом не отримано, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце перебування, зазначене у позові: АДРЕСА_2 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень, правонаступником Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та належним відповідачем у справі.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, 10 грудня 2020 року позивач через свого представника, ОСОБА_2 (сина), звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про отримання спадщини щодо померлого ОСОБА_2 (батька позивача), до якої було додано, крім іншого, паспорт заявника, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину та інші.

Листом від 26 січня 2021 року № 641-293/ц-02/8-0500/21 Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивачу, що рішенням управління від 17 грудня 2020 року йому відмовлено у виплаті недоотриманої ОСОБА_2 (батьком позивача) пенсії, оскільки серед наданих до заяви документів відсутня довідка внутрішньо переміщеної особи довіреної особи позивача (сина, ОСОБА_2 ).

Позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області із позовною заявою до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, у виді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі 132 715,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області від 30 березня 2021 року у справі № 243/1634/21, яке набуло законної сили 15 червня 2021 року, позовну заяву позивача до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, задоволено та вирішено стягнути зі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області кошти, набуті в порядку спадкування за законом, у виді недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у розмірі 132 715, 00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо сплати йому 132 715, 00 грн.

Листом від 16 серпня 2021 року № 10233-10122/ц-15/8-0500/21 відповідач відмовив позивачу у отриманні зазначеної суми, обґрунтувавши відмову тим, що позивач зареєстрований на підконтрольній території після 1 жовтня 2014 року, а тому він є внутрішньо переміщеною особою відповідно до ст. 1 Закону № 1706; до заяви про виплату недоотриманої пенсії ним не було надано довідку про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, або рішення про відмову у видачі довідки.

Позивач звернувся із заявою до Міністерства соціальної політики України, яке листом від 3 листопада 2021 року № 4677/0/196/21 повідомило позивачу, що за інформацією Пенсійного фонду України згідно з рішенням Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області від 30 березня 2021 року по справі 243/1634/21 суд не досліджував та не надавав правому оцінку діям працівників Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови у виплаті грошових коштів з підстав не надання заявником довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Протиправними та незаконними ці дії судом не визнавались. Також у листі зазначено, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 1 серпня 2017 року на підставі інформації про відсутність його реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. У період з серпня 2017 року по травень 2019 року нарахування пенсії ОСОБА_2 не проводилось. Також зазначено, що Пенсійний фонд України не був стороною у справі № 243/1634/21, рішенням від 30 березня 2021 року жодних зобов`язань на Пенсійний фонд України не покладено.

Будучи не згодним із відмовою відповідача сплатити йому отримані в порядку спадкування пенсійні виплати, не сплачені за життя батьку, ОСОБА_2 , позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Частиною другою ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч. 3 ст. 124 Основного Закону).

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; п. 53 рішення від 8 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій […].

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з ч. 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти неотриманих пенсійних виплат входять до спадкового майна, набуття на них право власності регулюється спадковим законодавством, а спори з цього приводу підлягають розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 7 квітня 2021 року у справі № 0540/5860/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі № 638/11604/19, від 4 березня 2020 року у справі № 219/11809/15-а.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржив відмову пенсійного органу виплатити грошові кошти згідно свідоцтва про право на спадщину за законом в розмірі 132 715,00 грн в порядку цивільного процесуального судочинства, за наслідком розгляду цивільної справи № 243/1634/21 Слов`янським міськрайонним судом в Донецькій області 30 березня 2021 року було прийнято рішення, яке набуло законної сили 15 червня 2021 року, яким позовну заяву позивача до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, задоволено та вирішено стягнути зі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області кошти, набуті в порядку спадкування за законом, у виді недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у розмірі 132 715, 00 грн.

Отже, даний спір був вирішений в судовому порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відповідно до п. 4 цієї ж статті суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Разом із цим згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Отже, враховуючи вирішення даного спору у судовому порядку, даний спір не підлягає розгляду в тому числі в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно ч. 5 наведеної статті протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі […] виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, […].

Згідно ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 24 наведеного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, позивач мав отримати копію виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області від 30 березня 2021 року, на свою електронну адресу, або, у разі її відсутності, на свою поштову адресу, та звернуться із даним виконавчим листом до виконавчої служби або приватного виконавця для примусового виконання виконавчого листа в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У випадку не отримання виконавчого листа позивач не позбавлений можливості звернутись із відповідною заявою про направлення йому виконавчого листа до Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області.

Як вбачається з відомостей, наявних на веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду в Донецькій області (https://sl.dn.court.gov.ua/sud0544/pres-centr/news/1274438/) з 11 травня 2022 року у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області запроваджено дистанційну роботу; на сайті розміщені номера телефонів для зв`язку із судом, а також офіційна електронна адреса для направлення поштової кореспонденції ().

Згідно квитанції від 18 лютого 2022 року № 61052839 позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Таким чином, позивач має право на звернення до суду з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Позивач має право на повернення судового збору, сплаченого за подання даного позову, для чого має звернутись до Донецького окружного адміністративного суду із відповідним клопотанням.

Заяви та клопотання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану мають направлятись до Донецького окружного адміністративного суду шляхом їх направлення електронною поштою на офіційну електронну адресу Донецького окружного адміністративного суду () або через підсистему "Електронний суд".

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Волгіна