Справа № 500/1938/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1938/22

20 червня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Побурко В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Недокуса В.І.

представника відповідача Гулька В.І.

представника третьої особи Хоронжого Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.04.2022 через свого представника адвоката Недокуса В.І. звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якій просить прийняти рішення, котрим:

- позовну заяву про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №66086606 від 05.11.2021 задовольнити;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гулько В.І. від 05.11.2021 про закінчення виконавчого провадження №66086606 за виконавчим листом №500/3042/20 від 29.06.2021 по справі №500/3042/20;

- стягнути з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) судові витрати по справі;

- стягнути з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20000,00 грн за невиконання рішення суду;

- стягнути з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірною постановою закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 в справі №500/3042/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021, про яку дізналися з офіційного сайту Автоматизована система виконавчого провадження 19.04.2022.

З позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, висловленій у повідомленні №1900-0802-5/32981 від 05.11.2021 про фактичне виконання виконавчого листа №500/3042/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2021 позивач не погоджується та вважає, що виконавче провадження повинно бути поновлено.

При цьому зазначає, що із мотивувальної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 вбачається, що "Суд критично оцінює твердження відповідача про те, лише після подання заяви позивачем від 18.02.2020 та додатково поданих документів (в тому числі акт-опитування №1 від 14.02.2020 та акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю №01 від 14.02.2020 року), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії позивача із зарахуванням до загального страхового стажу періоду здійснення ОСОБА_1 догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.09.1987 по 14.03.1988 та періодів здійснення догляду за дитиною-інвалідом з 15.03.1988 по 30.04.1992 та з 12.05.1992 по 31.12.1999, оскільки, в порушення вимог пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", саме відповідачем первинно (при первинному призначені пенсії) не було складено акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду ОСОБА_1 за дочкою - ОСОБА_2 , що вплинуло на зарахування позивачу страхового стажу при призначенні у березні 2001 року ОСОБА_1 пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, на думку позивача, закінчення виконавчого провадження на підставі відомостей боржника про здійснення перерахунку пенсії за період з 01.03.2002 в сумі 2000,00 грн не виконує рішення суду в частині перерахунку пенсії з 01.07.2019, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 04.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови. Справу визначено розглядати суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Призначено у справі судове засідання на 13.05.2022.

13.05.2022 в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 23.05.2022.

17.05.2022 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду представником позивача адвокатом Недокус В.І. подану уточнену позовну заяву.

В судовому засіданні 23.05.2022 розгляд справи відкладено на 01.06.2022.

25.05.2022 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву.

01.06.2022 в судовому засіданні ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання замінено неналежного відповідача по уточненій позовній заяві від 17.05.2022 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на належного Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Також задоволено клопотання про надання часу для ознайомлення з відзивом та поданими документами, розгляд справи відкладено на 10.06.2022.

06.06.2022 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду від представника позивача адвоката Недокус В.І. надійшло повторно клопотання від 17.05.2022 про долучення до матеріалів справи уточненої позовної заяви, в якій просить:

- позовну заяву про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №66086606 від 05.11.2021 задовольнити;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гулько В.І. від 05.11.2021 про закінчення виконавчого провадження №66086606 за виконавчим листом №500/3042/20 від 29.06.2021 по справі №500/3042/20;

- стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) судові витрати по справі;

- стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20000,00 грн за невиконання рішення суду;

- стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

10.06.2022 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду від представника позивача адвоката Недокус В.І. поступило клопотання про розгляд справи без його участі у зв`язку із невідкладними слідчими діями.

В судовому засіданні 10.06.2022 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, розгляд справи відкладено на 20.06.2022.

17.06.2022 до суду від третьої особи надійшли заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовної заяви про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №66086606, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконало рішення суду в межах своїх повноважень і при наданні доказів про наявність страхового стажу ОСОБА_1 у лютому 2020 рішенням від 19.02.2020 здійснено з 01.03.2020 перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме нараховано доплату до 2000 грн.

В судовому засіданні 20.06.2022 позивач ОСОБА_1 і представник позивача адвокат Недокус В.І. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили задовольнити повністю. Не заперечували щодо продовження розгляду справи судом в порядку письмового провадження.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та не заперечив щодо продовження розгляду справи судом в письмовому провадженні.

Представник третьої особи просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та не заперечив щодо продовження розгляду справи судом в письмовому провадженні.

20.06.2022 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, визначено перейти до розгляду справи №500/1938/22 в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії задоволено в повному обсязі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

29.06.2021 у адміністративній справі №500/3042/21 Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 08.07.2021 про примусове виконання рішення суду 15.07.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №66086606 з виконання виконавчого листа №500/3042/20, виданого 29.06.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

08.06.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою, у якій просило роз`яснити рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №500/3042/20, щодо того, з якої дати слід здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році".

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про роз`яснення судового рішення від 13.01.2021 в адміністративній справі №500/3042/20, відмовлено у повному обсязі.

16.08.2021 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0802-5/32945 від 12.08.2021 про фактичне виконання рішення суду в межах своїх повноважень, зокрема 18.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для проведення перерахунку пенсії (зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004). Після проведення перерахунку з 01.03.2020 страховий стаж заявниці становить 31 рік 6 місяців 8 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.02.2020 здійснено з 01.03.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме нараховано доплату до 2000 гривень.

Вимогою державного виконавця від 28.10.2021 керуючись статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" боржника зобов`язано виконати вимоги виконавчого листа №500/3042/20 від 29.06.2021, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

03.11.2021 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою, у якій просив роз`яснити рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №500/3042/20, щодо того, з якої дати та за який період слід здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році".

Ухвалою суду від 10.11.2021 відмовлено в задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про роз`яснення рішення суду від 13.01.2021 в адміністративній справі №500/3042/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

05.11.2021 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0802-5/32981 від 05.11.2021, з якого встановлено, що виконавчий лист №500/3042/21, виданий 29.06.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 передбачено, що з 01.07.2019 в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону, не досягає 2000 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Станом на 01.07.2019 розмір пенсії стягувача становив 1632,59 грн, підтверджений страховий стаж - 26 років 02 місяці 03 дні (при необхідному 30 років), що не дає права на здійснення доплати до пенсії, яка не досягає 2000 грн.

В подальшому 18.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для проведення перерахунку пенсії (зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004). Після проведення перерахунку з 01.03.2020 страховий стаж заявниці становить 31 рік 6 місяців 8 днів.

Оскільки додаткові докази про наявність страхового стажу ОСОБА_1 надано лише у лютому 2020 року то рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.02.2020 здійснено з 01.03.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме нараховано доплату до 2000 гривень.

Керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" 05.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Згідно частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII. (далі Закон №1404-VIII), та особливості їхнього виконання встановлюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

У відповідності до частини першої статті 19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. (частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII)

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За положеннями частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно вимог частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому зазначеними нормами відсутнє право державного виконавця на розширене, власне тлумачення рішення суду, яке він виконує.

Як зазначалося вище, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у адміністративній справі №500/3042/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач, перевіряючи виконання вказаного судового рішення встановив, що боржником виконано рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

При цьому посилається рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.02.2020, яким здійснено з 01.03.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме нараховано доплату до 2000 гривень, оскільки додаткові докази про наявність страхового стажу ОСОБА_1 надано лише у лютому 2020 року.

Проте, суд зауважує, що при розгляді справи по суті встановлено, що позивач мала право на передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543, якою внесені зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, доплату до призначеної пенсії як матері особи з інвалідністю з дитинства у 2019 році, оскільки її стаж у 2019 році становив понад 30 років, тому виплата такої доплати лише з березня 2020 року порушила право позивача на отримання пенсійних виплат у передбаченому законом розмірі.

Відтак, на переконання суду, у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №66086606 від 05.11.2021.

В свою чергу невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №66086606 від 05.11.2021, тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень статті 41 Закону №1404-VІІІ, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 20000,00 грн за невиконання рішення суду, то суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту кореспондується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Частинами другою та третьою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно положень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачеві було завдано моральної шкоди, остання не довела та не надала належні та допустимі докази заподіяння їй такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Враховуючи наведене, на думку суду, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. (частина друга статті 77 КАС України)

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн відповідно до квитанції №6908-9310-4603-2247 від 28.04.2022, тому до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 496,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гулько В.І. від 05.11.2021 про закінчення виконавчого провадження №66086606.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 496,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 20 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018 ),

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.