Справа № 580/10888/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року справа № 580/10888/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просить:

- стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2021 по 07.10.2021 у сумі 240 000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив службу у Національній поліції України та наказом Головного управління Національної поліції №13-ос від 18.01.2019 був звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Проте в день звільнення відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу за період проходження служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції. У липні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату вказаної грошової допомоги. 08.10.2021 відповідач виплатив позивачу грошову допомогу у сумі 13 094 грн. 57 коп. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. 17.02.2022 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказом ГУНП в Черкаській області №232 о/с від 16.08.2021 внесено доповнення до пункту наказу №13 о/с від 18.01.2019 в частині звільнення позивача зі служби в поліції та наказано згідно постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 06 років 03 місяці 09 днів. Виплата вказаної допомоги буде здійснена протягом п`яти робочих днів після надходження відповідних коштів. Грошова допомога у сумі 13 094 грн. 57 коп. була перерахована на рахунок позивача платіжним дорученням №4757 від 07.10.2021. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 02.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України та наказом №13 о/с від 18.01.2019 був звільнений зі служби за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

У липні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги за період проходження служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції.

Наказом відповідача №232 о/с від 16.08.2021 внесено доповнення до пункту наказу №13 о/с від 18.01.2019 в частині звільнення позивача зі служби в поліції 18.01.2019, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 наказано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 06 років 03 місяці 09 днів.

Відповідач листом №29/К-167 від 31.08.2021 повідомив позивача, що виплата одноразової грошової допомоги позивачу буде здійснена протягом п`яти робочих днів після надходження відповідних коштів.

З довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області №256/29/01-2022 від 14.02.2022 вбачається, що згідно виписки Державної казначейської служби України фінансування на рахунок відповідача по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», з якого здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, надійшло 04.10.2021. Платіжним дорученням №4757 від 07.10.2021 відповідач перерахував на рахунок позивача одноразову грошову допомогу у сумі 13 094 грн. 57 коп.

12.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити середній заробіток за весь затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 19.01.2019 по 07.10.2021.

Відповідач листом №29/К-214 відмовив позивачу у виплаті середнього заробітку за період з 19.01.2019 по 07.10.2021 з тих підстав, що кошти на виплату позивачу одноразової грошової допомоги надійшли 04.10.2021, а 08.10.2021 вказана допомога була виплачена позивачу. Тобто протягом п`яти днів від надходження коштів на її виплату.

Вважаючи протиправною відмову у виплаті середнього за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачена ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Проте вказаним законом не врегульовано питання щодо порядку та строків проведення повного грошового розрахунку при звільненні.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі -Порядок №393).

Згідно абз. 1 пункту 10 Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Проте ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні іншими нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні поліцейського зі служби.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зробив висновок, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі N 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Частина перша статті 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Судом встановлено, що позивач наказом №13 о/с від 18.01.2019 був звільнений зі служби за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», стаж служби в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років - 6 років 3 місяці 9 днів; стаж служби в податковій поліції - 10 років 10 місяців 28 днів.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції вказаним наказом не була передбачена, проте відповідно до пункту 10 Порядку №393 позивач як і особа начальницького складу, яка звільнена із служби повторно, набув право на виплату одноразової грошової допомоги за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, всього за 6 років.

За заявою позивача, поданою у липні 2021 року, відповідач прийняв наказ №232 о/с від 16.08.2021, яким внесені доповнення до наказу №13 о/с від 18.01.2019 в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 06 років 03 місяці 09 днів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992.

Відповідач 07.10.2021 перерахував на рахунок позивача одноразову грошову допомогу у сумі 13 094 грн. 57 коп.

Вказані обставини свідчать, що відповідач протиправно не нарахував позивачу та не виплатив одноразову грошову допомогу у сумі 13 094 грн. 57 коп та її виплата була здійснена із затримкою на 993 дні, тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбачені частиною другою статті 117 КЗпП України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 і застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Положеннями п. 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області №395 заробіток позивача за попередні два місяці перед звільненням (18.01.2019) складав 10 889 грн. 63 коп. за листопад 2018 року та 18 514 грн. 05 коп. за грудень 2018 року, усього за 61 календарний день. Таким чином, середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням зі служби складає 482 грн. 03 коп. Розрахунок (10 889 грн. 63 коп. + 18 514 грн. 05 коп.) / (30 днів + 31 днів) = 482 грн. 03 коп.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 478 655 грн. 79 коп. Розрахунок: 482 грн. 03 коп. х 993 календарні дні = 478 655 грн. 79 коп.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 вказала, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Згідно з п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц) зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Застосовуючи критерій ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд зазначає, що облікова ставка НБУ, або ставка рефінансування - норма відсотка, що стягується Національним банком України при рефінансуванні комерційних банків. Вона є монетарним інструментом, за допомогою якого Нацбанк встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових ресурсів.

Згідно з даними офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/news/all/rishennya-oblikova-stavka-2019-12-12 облікова ставка НБУ станом на 07.10.2021 року складала 8,5 відсотків.

Орієнтовний розмір майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні складає 3028 грн. 07 коп. Розрахунок: (13 094 грн. 57 коп. х 8,5%) / 365 днів х 993 дні = 3028 грн. 07 коп., що свідчить про незначні майнові втрати позивача.

Відтак, вказана сума ймовірних втрат позивача не є співмірною із сумою середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні грошового забезпечення.

Також не є співмірною сума одноразової грошової допомоги (13094,57 грн) із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (478 655 грн. 79 коп.) та сумою заявлених позовних вимог (240 000 грн).

Крім цього суд бере до уваги ту обставину, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише у липні 2021 року, в той час як був звільнений 18 січня 2019 року, чим суттєво збільшив строк затримки розрахунку при звільненні.

Суд також враховує, що відповідач добровільно усунув допущене порушення та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у 2-хмісячний строк, передбачений пунктом 8 розділу VI Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністра внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260.

Враховуючи принцип співмірності між сумою остаточного розрахунку та сумою середнього заробітку за час затримки у її виплаті, поведінку позивача та відповідача суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню, та вважає достатньою компенсацією втрат позивача від несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги компенсацію в розмірі 100 відсотків несвоєчасно виплаченої одноразової грошової допомоги.

Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню частково у сумі 13094 грн 57 коп. грн. 00 коп.

Щодо доводів відповідача про те, що при обрахуванні середнього заробітку не підлягає застосуванню Постанова №100, натомість підлягає застосуванню Порядок №260, суд зазначає, що Порядком №260 не передбачено визначення середнього грошового забезпечення для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас згідно пункту 1 «л» Постанови №100 остання застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством

виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Посилання відповідача на правову позицію, зазначену у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №823/1468/17 є необгрунтованим, оскільки предметом позову у вказаній справі є стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена у двохмісячний строк, передбачений пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 суд зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2020 року № 539 затверджено Зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Наказ МВС №539), пункт 23 виключено.

Вказаним наказом розділ VI Порядку № 260 доповнено пунктом 8, згідно з яким одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Отже вказані зміни не були чинними на час звільнення позивача зі служби в поліції, тобто на момент виникнення спірних відносин, тому не підлягають застосуванню.

Посилання відповідача на відсутність правових підстав для застосування ст. 117 Кодексу законів про працю України також є необгрунтованим.

Так, відповідач посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №814/2594/16, від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, від 16.04.2020 у справі №2а-5178/12/1470, згідно з якими при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному; при цьому субсидіарне застосування загальних норм можливе в тих випадках, коли спірні відносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані неповністю.

Водночас як зазначено вище ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Законом №2262-Х11, ні іншими спеціальними нормативно-правовими актами не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні поліцейських, тому субсидіарне застосування статті 117 Кодексу законів про працю України є обгрунтованим.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволеним вимогам.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2400 грн. за позовну вимогу про стягнення 240 000 грн.

Враховуючи, що на користь позивача стягнуто 13 094 грн. 57 коп., що становить 5,46% від 240 000 грн., на відповідач покладаються судові витрати зі сплати судового збору у сумі 131 грн. 04 коп. Розрахунок: 2400 грн. х 5,46% = 131 грн. 04 коп.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав: договір-доручення про надання правової допомоги №1608 від 13.07.2021; додаток №2 від 30.11.2021 до Договору-доручення про надання правової допомоги №1608 від 13.07.2021; акт виконаних робіт №1 згідно договору-доручення №1608 від 13.07.2021; квитанцію про оплату юридичних послуг №0.0..1 від 30.11.2021.

Згідно акта виконаних робіт №1 згідно договору-доручення №1608 від 13.07.2021 адвокатським об`єднанням «Лемеха та Партнери» було надано позивачу наступну правничу допомогу:

- аналіз поданих Клієнтом документів та надання правових консультацій з питання стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - 1 год.;

- аналіз судової практики з питання стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - 1 год.;

- підготовка до Черкаського окружного адміністративного суду позовної заяви про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - 3 год.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України аналіз поданих Клієнтом документів та надання правових консультацій не відноситься до витрат на правничу допомогу, тому стягнення витрат в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що аналіз судової практики з питання стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не є окремим видом правничої допомоги в розумінні статей 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є складовою з підготовки та оформлення позовної заяви.

Витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Справа, що розглядається, відноситься до справ незначної складності, розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем було надано незначну кількість письмових доказів.

Отже, заявляючи вимогу про стягнення 3000 грн. витрат на правничу допомогу, позивачем порушено принцип співмірності та розумності розміру таких витрат.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 1500 грн., є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Водночас враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути 750 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 094 (тринадцять тисяч дев`яносто чотири) гривні 57 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 131 (сто тридцять одна) гривня 04 копійки та надання правничої допомоги у сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО