Справа № 380/24055/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/24055/21 пров. № А/857/7286/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Лунь З.І. у Львові у справі №380/24055/21 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року позивач - Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» звернувся до суду із позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, залишеної без руху.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до порушень судом першої інстанції при скеруванні ухвали про залишення позовної заяви без руху вимог закону в частині оформлення електронних документів.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої виходив з того, що позивачем не виконано вимог ухвали суду, якою позовну заяву залишено без руху.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1 ч.4 ст. 169 КАС України).

Судом першої інстанції, констатувавши, що позовну заяву КП «Дрогобичводоканал» подано з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку звернення до суду, позовну заяву залишено без руху.

При цьому, в означеній ухвалі суд зазначив, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 11.12.2018 № отримано КП «Дрогобичводоканал» 11.12.2018, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 № отримано 22.01.2019, податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 № отримано 30.01.2019, податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 № отримано 13.03.2019, податкове повідомлення-рішення від 17.05.2019 № отримано 17.05.2019, податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № отримано 08.07.2019, податкове повідомлення-рішення від 14.11.2019 № отримано 14.11.2019, податкове повідомлення-рішення від 20.12.2019 № отримано 20.12.2019, а тому саме з вказаних дат слід обраховувати шестимісячний строк звернення до суду.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування рішень контролюючого органу лише 13.12.2021 та при цьому не додана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд дійшов висновку про необхідність надати позивачу можливість подання заяви про поновлення строку з зазначенням причин поважності такого пропуску, достатніх для його поновлення, та надання відповідних доказів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що поверненню позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України обов`язково повинна передувати перевірка усунення позивачем протягом встановленого строку недоліків позовної заяви, визначених ст. ст. 160, 161 КАС України.

Судом першоі інстанції зазначено, що ухвала від 28.03.2022 про залишення позовної заяви без руху була доставлена позивачу 30.03.2022 о 10:46, що підтверджується звітом про доставку електронного листа від 30.03.2022, останнім днем строку для усунення недоліків позовної заяви судом визначено 09.04.2022 та встановлено, що станом на 14.04.2022 вимоги ухвали суду від 28.03.2022 позивачем не виконано. На підставі наведеного, суд першої інстанції виснував про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши наступне.

Встановлені судом апеляційної інстанції дії суду першої інстанції, спрямовані на повідомлення відповідача про наявність ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та отримання ним копії цієї ухвали, не відповідають встановленим КАС України правилам.

Частиною п`ятою статті 251 КАС визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частини шостої статті 251 КАС днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зазначає, що згідно положень пп. 15 п. 1 розділу VII КАС України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку, зокрема, подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

На підставі наказу Державної судової адміністрації України від 22.12.2018 №628 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах у всіх місцевих та апеляційних судах України" запроваджено тестову експлуатацію підсистеми "Електронний суд", під час якої судам та учасникам процесу слід дотримуватись вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 у відповідній редакції.

Наказом Державної судової адміністрації від 01 червня 2020 року №247 запроваджено дослідну експлуатацію систем "Електронний суд" та "Електронний кабінет" з 01 червня 2020 року у всіх місцевих та апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду) та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, під час якої судам та учасникам процесу слід дотримуватись вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, у відповідній редакції в частині функціонування даних підсистем.

З дня видання цього наказу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, наказ Державної судової адміністрації України від 26.04.2019 № 429 "Про внесення змін до наказу ДСА України від 22 грудня 2018 року № 628".

Відповідно до ч.5 ст. 18 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Отже, чинні норми КАС України передбачають функціонування таких підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, як "Електронний суд" та "Електронний кабінет", що створюють можливість надсилання процесуальних документів учасникам справи в тому числі з використанням відповідних систем.

Разом з тим, поза увагою суду залишились обставини, що зазначена позивачем електронна адреса не є офіційною електронною адресою особи, що звернулась до суду з позовом, позовна заява та всі документи у справі позивачем подавались до суду першої інстанції у паперовій формі без реєстрації у підсистемах ЄСІТС.

Враховуючи викладене, допустимим доказом, що підтверджує вручення позивачу судового рішення, надісланого рекомендованою кореспонденцією, є зворотне поштове повідомлення, яке повертається до суду, з відповідною відміткою.

Отже, направленням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху на електронну адресу не забезпечується належне вручення такої позивачу як передумови перевірки її виконання та застосування наслідків неусунення недоліків позовної заяви, а відтак позивач, в силу наведених обставин, був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали суду.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішенні від 12.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що стало порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Суд ураховує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалою суду про повернення позовної заяви порушено норми процесуального права, порушено принцип рівності сторін, допущено надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.

Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права звернення до адміністративного суду, гарантованого ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, враховуючи обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з додержанням принципу розумності та пропорційності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду про повернення позовної заяви з направленням справи до цього ж суду для продовження розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства Україниапеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» задовольнити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №380/24055/21 - скасувати.

Направити справу №380/24055/21 для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скаргибезпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель