Справа № 520/2654/22
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 р. Справа № 520/2654/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №68279341, винесену 26.01.2022 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гончаровою Вікторією Володимирівною;

- стягнути із Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гончаровою Вікторією Володимирівною протиправно винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №68279341 від 26.01.2022 року, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена за наслідками розгляду заяви про примусове виконання, поданої із пропущенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п.2 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням ч.1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в ній невірно зазначена адреса боржника.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін в судове засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Крім того, витребувано у відповідача копію виконавчого провадження.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та позовна заява з додатками надіслана відповідачу електронною поштою та ним отримана 23.02.2022 року, що підтверджується електронною роздруківкою повідомлення прочитання.

Проте, представником відповідача відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено. Крім того, витребуваних документів також не надано, причин неподання не зазначено.

Суд звертає увагу, що представником відповідача також не надано до суду клопотання про продовження строку подання до суду відзиву на позов та витребуваних додаткових документів по справі.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог статті 229 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гончаровою Вікторією Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68279341 від 26.01.2022 року щодо примусового виконання постанови Національної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ 02294967, виданої 03.09.2021 року, якою накладено штраф 680,00 грн.

За вказаним виконавчим провадженням ВП №68279341 боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху Національної поліції України.

Також, в рамках виконавчого провадження ВП №68279341 державним виконавцем 26.01.2022 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат ВП, постанову стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 308 КУпАП визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, Департаментом патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху Національної поліції України подано до Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву від 20.12.2021 року (Вих. №353810/41/27-2021) про примусове виконання рішення - постанови №1АВ 02294967 від 03.09.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування на території України, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 680,00 грн., з примусового виконання якої державним виконавцем Московського ВДВС постановою від 26.01.2022 року відкрито виконавче провадження ВП №68279341.

Згідно положень частини 1 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Дані паспорту серії НОМЕР_1 свідчать, що ОСОБА_1 з 20.11.2002 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Тоді як в оскаржуваній постанові від 26.01.2022 року про вікриття виконавчого провадження зазначено адресу боржника (позивача) як: АДРЕСА_2 .

Тобто, державним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням правил, встановлених статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно положень пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Оскільки виконавчий документ (постанова про накладення адміністративного стягнення) пред`явлено не за місцем виконання, такий виконавчий документ повинен бути повернутий стягувачу за п.10 ч.4 ст. 4 згаданого вище Закону.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17 зауважив, що зважаючи на обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження", здійснення виконавчих дій поза межами місця знаходження боржника, а також невиконання обов`язку із повернення виконавчого документу на виконання приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону, є порушенням вимог Закону що призвело до необґрунтованого здійснення дій з примусового виконання виконавчого документу. (пункт 40).

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідачем безпідставно відкрито виконавче провадження ВП №68279341 від 26.01.2022 року з примусового виконання постанови ДПП УБДР Національної поліції України про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ 02294967 від 03.09.2021 року.

Отже, з цих підстав оскаржувана постанова Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №68279341 є протиправно та підлягає скасуванню.

З приводу тверджень представника позивача стосовно того, що виконавчий документ (постанова №1АВ 02294967 від 03.09.2021 року про накладення адміністративного стягнення) було пред`явлено до примусового виконання стягувачем з пропущенням строку, суд зазначає наступне.

Згідно положень п.6, 7 ч.1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються: 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно частин 1 та 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як свідчать матеріали справи, Департаментом ПП Управління безпеки дорожнього руху НПУ 03.09.2021 року винесено постанову №1АВ 02294967 від 03.09.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування на території України.

Вказана постанова набрала законної сили 02.11.2021 року, про що зазначено в самій постанові.

В той час заяву про примусове виконання вищевказаної постанови Департаментом патрульної поліції направлено до виконавчого органу в електронному вигляді 20.12.2021 року, тобто в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, визначеного статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, твердження представника позивача стосовно пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є помилковими, безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Розподіл судових витрат по сплаті судового збору здійснюється згідно ст. 139 КАС України.

Ухвалою суду від 07.02.2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі залишено без задоволення.

Суд звертає увагу, що не підлягає поверненню сплачений судовий збір за подачу заяви про забезпечення адміністративного позову.

В заявленому клопотанні представник позивача просив суд відшкодувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу при розгляді даної справи у розмірі 3 000,00 грн.

Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Суд звертає увагу, відповідачем не надано до суду заперечень щодо суми понесених витрат на правничу допомогу та її зменшення.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі № 820/4263/17.

Судом встановлено, що 01.02.2022 між позивачем (Клієнт за Договором) і адвокатом Тарасенко Д.Ю. (Адвокат / Захисник за Договором) був укладений договір про надання правової допомоги адвокатом № 01/02/22, (далі - Договір) відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги Клієнту.

01.02.2022 року сторонами Договору підписано Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги адвокатом № 01/02/22 від 01.02.2022 року, в якому визначено, що Сторони погодили, що гонорар Адвоката складає 3 000,00 грн.

Актом приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги адвокатом № 01/02/22 від 01.02.2022 року визначено обсяг наданої адвокатом правової допомоги, а саме: ознайомлення та аналіз матеріалів - 1 год., аналіз судової практики - 1 год., підготовка позовної заяви та складання пакету документів до суду - 3 год.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 134 КАС України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 19.07.2021 року по справі № 910/16803/19, яка враховується судом при вирішенні в рамках даної справи питання щодо відшкодуванню позивачу витрат на оплату послуг адвоката.

Зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат, суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі клопотання позивача про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу 3 000,00 грн.

Таким чином, клопотання про відшкодування понесених позивачем витрати на правничу допомогу підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 257, 262, 271, 272, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, адреса: вул. Мироносицька, буд. 99 літ 3 А, м. Харків, 61001) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №68279341.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі грн). 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному ст. 297 КАС України або відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII КАС України.

Суддя Шевченко О.В.