Справа № 640/31301/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

представника позивача: - Пономаренко К.П.,

представника відповідача: - Осадчого О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Люкс» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХ ЛЮКС» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.11.2020 року №№2, 2 прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-2654 від 12.10.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна в податкову заставу №0-2654 від 12.10.2021 року.

17.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом:

- зупинити дію рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № 0-2654 від 12.10.2021 року про опис майна ТОВ «Тех Люкс» у податкову заставу до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- зупинити дію податкової вимоги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № 0-2654 від 12.10.2021 року до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі;

- заборонити Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві вчиняти дії з виконання рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № 0-2654 від 12.10.2021 року про опис майна ТОВ «Тех Люкс» у податкову заставу та податкової вимоги №№ 0-2654 від 12.10.2021 року до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову - задоволено, до набрання законної сили судовим рішенням по справі №640/31301/21:

- зупинено дію рішення Головного управління ДПС у місті Києві №0- 2654 від 12 жовтня 2021 року про опис майна ТОВ «Тех Люкс» у податкову заставу;

- зупинено дію податкової вимоги Головного управління ДПС у місті Києві №0-2654 від 12 жовтня 2021 року;

- заборонено Головному управлінню ДПС у місті Києві вчиняти дії з виконання рішення Головного управління ДПС у місті Києві №0-2654 від 12 жовтня 2021 року про опис майна ТОВ «Тех Люкс» у податкову заставу та податкової вимоги №0- 2654 від 12 жовтня 2021 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Під час судового розгляду справи, 14.06.2022 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Люкс» було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що хоч оскарження податкових повідомлень - рішень від 12.11.2020 року № 2 та № 2 зробило грошові зобов`язання за вказаними ппр неузгодженими, відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, станом на дату звернення з даним позовом до суду першої інстанції, скаржник розпочав заходи зі стягнення податкового боргу, як от прийняв рішення про опис майна в податкову заставу, тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, що може бути завдана позивачу значною мірою перевищує інтереси контролюючого органу, адже у випадку підтвердження судом правомірності ППР, для відновлення інтересів Держави відповідачу не треба буде докладати значних зусиль та втрат, натомість повернення погашеного спірного боргу, в подальшому призведе до значних втрат зі сторони позивача, а ініціювання платником податків процедури стягнення шкоди, завданої протиправними рішеннями/діями посадових осіб контролюючого органу може призвести до втрат бюджету.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (частина перша статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, позов, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Так, в обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, податкова вимога, внаслідок якої винесено рішення про опис майна у податкову заставу базується на податкових зобов`язаннях за податковим повідомленням-рішенням № від 12.11.2020 року правомірність винесення якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Тех Люкс» оспорюється в судовому порядку, таким чином, рішення про опис майна є протиправним. Крім того, заява мотивована тим, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки дії відповідача щодо стягнення та продажу майна позивача можуть призвести до неможливості здійснення господарської діяльності та до його неплатоспроможності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заявника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У разі недостатності коштів платника податків для погашення податкового боргу, контролюючий орган відповідно до абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі рішення суду та прийнятого на його підставі рішення контролюючого органу шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що сума грошового зобов`язання в розмірі більш ніж шість мільйонів гривень, що увійшла до податкової вимоги наразі оскаржується позивачем в межах даної адміністративної справи, отже, у випадку визнання судом протиправним та скасування ППР, до моменту набрання рішенням по справі законної сили, існує велика вірогідність настання негативних наслідків для позивача у формі: 1) або стягнення коштів в розмірі більш ніж шість мільйонів гривень з банківських рахунків або за рахунок майна; 2) або адміністративного арешту активів у випадку не допуску податкового керуючого до складання акту опису майна.

Варто наголосити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

На переконання колегії суддів, є всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову, як вірно встановлено судом першої інстанції, адже шкода, що може бути завдана позивачу значною мірою перевищує інтереси контролюючого органу, адже у випадку підтвердження судом правомірності ППР, для відновлення інтересів Держави відповідачу не треба буде докладати значних зусиль та втрат, натомість повернення погашеного спірного боргу, в подальшому призведе до значних втрат зі сторони позивача, а ініціювання платником податків процедури стягнення шкоди, завданої протиправними рішеннями / діями посадових осіб контролюючого органу може призвести до втрат бюджету.

Посилання апелянта на той факт, що податкова вимога від 12.10.2021 року № 0-2654 та рішення від 12.10.2021 року № 0-2654 про опис майна у податкову заставу були відкликані в автоматичному режимі відповідно до п.п.60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Вказаний перелік є вичерпним. Разом з тим, вказана норма права не містить такої умови для відкликання податкової вимоги як оскарження податкового повідомлення - рішення, позаяк такою умовою є рішення суду, що набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Постанова складена в повному обсязі 14 червня 2022 року.