Справа № 320/2520/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Київ справа №320/2520/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.10.2019 №002353304, №, №, №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 07.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки Позивач не порушував вимог податкового законодавства, на які вказує податковий орган, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які засвідчують належне виконання ним вимог податкового законодавства України. Натомість, Позивач вважає, що оскаржувані акти індивідуальної дії, прийнятті Відповідачем за результатами перевірки, проведеної з порушенням статей 75, 77, 81 Податкового кодексу України, є самостійною підставою для скасування таких актів. Також Позивач наголосив, що висновки Відповідача сформовані на підставі власних припущень перевіряючих, без дослідження бухгалтерських документів та виписок з банківських рахунків.

Представник Відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є законними та обґрунтованими з підстав встановлення, під час перевірки Позивача, обставин порушення ним норм Податкового кодексу України, у зв`язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити в силу його необґрунтованості та безпідставності.

Представник Позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому наголосив на тому, що висновки перевіряючих є власними припущеннями, оскільки факт використання придбаних ТМЦ у господарській діяльності Позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

У судовому засіданні 30.06.2020, за клопотанням представників сторін, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Позивач з 27.01.2004 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та є платником податку на додану вартість з 12.02.2004 (том 1 а.с. 23, 24).

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 02.08.2019 №1607 "Про проведення документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )", на підставі пункту 77.1. статті 77 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до затвердженого ДФС України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, було наказано провести документальну планову виїзну перевірку Позивача, тривалістю 10 календарних днів, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства (том 1 а.с. 25).

На підставі вказаного наказу, ГУ ДФС у Київській області було оформлено повідомлення від 02.08.2019 №388/10-36-13-03 про початок проведення з 13.08.2019 документальної планової виїзної перевірки Позивача (том 1 а.с. 26).

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2019 №1742, на підставі абзацу 2 пункту 82.1. статті 82 Податкового кодексу України, строк проведення перевірки Позивача було продовжено з 28.08.2019 на 5 робочих днів (том 1 а.с. 27).

За результатами документальної планової виїзної перевірки Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, ГУ ДПС у Київській області складено акт від 10.09.2019 №54/10-36-33-04/ (далі також - Акт) (том 1 а.с. 28-65), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а саме:

- пункту 167.1. статті 167, пункту 177.2. статті 177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу з період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2361815,25 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 425126,74 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 4003,75 грн та 2018 рік в сумі 421122,99 грн;

- пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2361815,25 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 572523,14 грн, в тому числі за 2017 рік - 22243,08 грн та за 2018 рік - 550280,06 грн), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, а який нараховується єдиний внесок в сумі 125955,12 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 4893,48 грн та за 2018 рік в сумі 121061,64 грн;

- пункту 187.1. статті 187, пунктів 198.1., 198.5., 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 352210,00 грн та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 21241,00 грн;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2361815,25 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 35427,23 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 333,65 грн та за 2018 рік в сумі 35093,58 грн.

Такі висновки про порушення Позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства сформовані Відповідачем виходячи з наступних обставин.

При перевірці правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено розбіжності між сумами задекларованих витрат та встановлених перевіркою на загальну суму 2361815,25 грн, а саме: за 2017 рік Позивачем задекларовано 28251551,25 грн, а перевіркою встановлено - 28229308,17 грн, розбіжність становить 22243,08 грн; за 2018 рік Позивачем задекларовано 22043169,46 грн, а перевіркою встановлено - 19703597,29 грн, розбіжність становить 2339572,17 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатках 2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік та 2018 рік встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем завищено витрати, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 28251551,25 грн без ПДВ, у т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн без ПДВ., а саме:

1. в ході проведення перевірки встановлено, що в графі 7 "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік Позивачем віднесено суми витрат понесених на сплату штрафних санкцій згідно з актом документальної планової виїзної перевірки за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 40575,50 грн (у тому числі: податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 20453,61 грн, військовий збір від здійснення підприємницької діяльності в сумі 1704,47 грн, штрафні санкції за порушення порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку в сумі 85,00 грн та єдиного соціального внеску від здійснення підприємницької діяльності в сумі 18332,42 грн), проте відповідно до підпункту 177.4.3. пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

2. Позивачем в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та 2018 рік до графи "Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" віднесено суму витрат на придбання ТМЦ, які станом на 31.12.2018 не реалізовані та не використані у виробництві продукції, а саме:

- згідно інформації щодо залишків товарно-матеріальних цінностей (далі також - ТМЦ) станом на 01.01.2017, залишки ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." становить 5 одиниць, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем придбано та віднесено до складу валових витрат ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." в кількості 45 одиниць, перевіркою господарської діяльності Позивача встановлено реалізацію ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." в кількості 33 одиниці, залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." відповідно до інформації щодо залишку ТМЦ станом на 31.12.2018 становить 3 одиниці. Залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м.", згідно з перевіркою, повинен становити в кількості 17 одиниць, різниця кількості ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." станом на 31.12.2018 становить 14 одиниць. Під час перевірки встановлено, що середня ціна придбання ТМЦ з номенклатурою "Штанга 21 м." становить 27083,33 грн без ПДВ, отже Позивачем завищено витрати по придбанню ТМЦ, що реалізовані в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 379166,62 грн без ПДВ, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України;

- згідно інформації щодо залишків ТМЦ станом на 01.01.2017, залишки ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." становить 1 одиниця, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем придбано та віднесено до складу валових витрат ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." в кількості 55 одиниць, перевіркою господарської діяльності Позивача встановлено реалізацію ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." в кількості 52 одиниці, залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." відповідно до інформації щодо залишку ТМЦ станом на 31.12.2018 становить 1 одиниця. Залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м.", згідно з перевіркою, повинен становити в кількості 4 одиниць, різниця кількості ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." станом на 31.12.2018 становить 3одиниці. Під час перевірки встановлено, що середня ціна придбання ТМЦ з номенклатурою "Штанга 24 м." становить 183772,26 грн без ПДВ, отже Позивачем завищено витрати по придбанню ТМЦ, що реалізовані в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 551316,78 грн без ПДВ, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України;

- згідно інформації щодо залишків ТМЦ станом на 01.01.2017, залишки ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." становить 1 одиниця, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем придбано та віднесено до складу валових витрат ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." в кількості 3 одиниці, перевіркою господарської діяльності Позивача встановлено реалізацію ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." в кількості 3 одиниці, залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." відповідно до інформації щодо залишку ТМЦ станом на 31.12.2018 відсутній. Залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м.", згідно з перевіркою, повинен становити в кількості 1 одиниці, різниця кількості ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." станом на 31.12.2018 становить 1 одиниця. Під час перевірки встановлено, що середня ціна придбання ТМЦ з номенклатурою "Штанга 28 м." становить 187396,00 грн без ПДВ, отже Позивачем завищено витрати по придбанню ТМЦ, що реалізовані в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 187396,00 грн без ПДВ, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України;

- згідно інформації щодо залишків ТМЦ станом на 01.01.2017, залишки ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м." становить 2 одиниці, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем придбано та віднесено до складу валових витрат ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м." в кількості 39 одиниць, перевіркою господарської діяльності Позивача встановлено реалізацію ТМЦ з номенклатурою "Штанга 19 м." в кількості 24 одиниці, залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м." відповідно до інформації щодо залишку ТМЦ станом на 31.12.2018 відсутній. Залишок ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м.", згідно з перевіркою, повинен становити в кількості 17 одиниць, різниця кількості ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м." станом на 31.12.2018 становить 17 одиниць. Під час перевірки встановлено, що середня ціна придбання ТМЦ з номенклатурою "Штанга 18 м." становить 25416,67 грн без ПДВ, отже Позивачем завищено витрати по придбанню ТМЦ, що реалізовані в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 432083,39 грн без ПДВ, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України;

- згідно інформації щодо залишків ТМЦ станом на 01.01.2017, залишки ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" відсутні, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивачем придбано та віднесено до складу валових витрат ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" в кількості 60 одиниць, перевіркою господарської діяльності Позивача встановлено використання у виготовленні продукції та реалізацію ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" в кількості 43 одиниці, залишок ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" відповідно до інформації щодо залишку ТМЦ станом на 31.12.2018 становить 1одиниця. Залишок ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180", згідно з перевіркою, повинен становити в кількості 17 одиниць, різниця кількості ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" станом на 31.12.2018 становить 16 одиниць. Під час перевірки встановлено, що середня ціна придбання ТМЦ з номенклатурою "Контролер BRAVO180" становить 19830,77 грн без ПДВ, отже Позивачем завищено витрати по придбанню ТМЦ, що реалізовані в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 317292,32 грн без ПДВ, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України;

- Позивач в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та 2018 рік до графи 5 розділу І "Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" віднесено суму сплачену за "комп`ютер BRAVO400S SELETRON з кабелем" у кількості 2 одиниці на загальну суму 472317,06 грн без ПДВ, які згідно інвентаризації ТМЦ станом на 31.12.2018 не реалізовані, що відповідно до пункту177.4. статті 177 Податкового кодексу України не відноситься до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Враховуючи викладене Відповідач дійшов висновку, що Позивачем в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та 2018 рік до графи "Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" віднесено суму витрат на придбання ТМЦ, які станом на 31.12.2018 не реалізовані та не використані у виробництві продукції на загальну суму 2339572,17 грн без ПДВ.

Отже в ході перевірки встановлено завищення Позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 2361815,25 грн без ПДВ, в тому числі за 2017 рік - 22243,08 грн та за 2018 рік - 2339572,17 грн, чим порушено пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно, внаслідок зазначених вище порушень, перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та 2018 рік, встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 2361815,25 грн без ПДВ, в тому числі за 2017 рік - 22243,08 грн та за 2018 рік - 2339572,17 грн, чим порушено пункт 177.2. статті 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності проведення Позивачем остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік та 2018 рік, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 425126,74 грн, в тому числі за 2017 рік - 4003,75 грн та за 2018 рік - 421122,99 грн, чим порушено пункт 167.1. статті 167, пункт 177.2. статті 177 Податкового кодексу України, в результаті зазначених вище порушень.

Відповідно, за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, встановлено заниження Позивачем ЄСВ на загальну суму 125955,12 грн, в тому числі за 2017 рік - 4893,48 грн та за 2018 рік - 121061,64 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 572523,14 грн., в т.ч. за 2017 рік - 22243,08 грн та за 2018 рік в сумі 550280,06 грн).

Окрім того, виходячи з наведених порушень, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено заниження Позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 352210,00 грн та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 21241,00 грн.

Заниження Позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 2361815,25 грн без ПДВ призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 35427,23 грн, в т.ч. за 2017 рік - 333,65 грн та за 2018 рік в сумі 35093,58 грн.

Не погоджуючись з наведеними в Акті висновками, Позивач подав Відповідачу заперечення до Акта, в яких зазначив, що в ході перевірки до уваги не були взяті акти виконаних робіт, наданих послуг по ремонту та переобладнанню оприскувачів, де у вартість послуг були включені товарно-матеріальні цінності, а саме: штанга 18 м. - 4 шт. * 25416,67 грн (середнє зг.акта) = 101666,68 грн; штанга 21 м. - 6 шт. * 27083,33 грн (середнє зг.акта) = .162499,98 грн; штанга 28 м. - 1 шт. * 187396,00 грн. (середнє зг.акта) = 187396,00 грн; комп`ютер BRAVO180 - 6 шт. * 19830,77 грн (середнє зг.акта) = 118984,62 грн; комп`ютер BRAVO400S SELETRON - 2 шт. * 236158,53 грн (середнє зг.акта) = 472317,06 грн Загальна сума 1042864,34 грн. Також зазначено, що до складу витрат не були включені накладні в кількості 39 шт. на суму 2073373,31 грн. У зв`язку з наведеним, оскільки Акт був складений на основі неповних даних і з недоліками, Позивач просив переглянути та перерахувати суму донарахувань за результатами перевірки (том 1 а.с. 66-67).

Незважаючи на заперечення Позивача, Відповідачем на підставі Акта були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

від 07.10.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доході фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 637690,12 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 425126,74 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 212563,38 грн (том 1 а.с.68);

від 07.10.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 440262,50 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 352210,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 88052,50 грн (том 1 а.с.69);

від 07.10.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується з фізичної особи за результатами річного декларування на загальну суму 53140,85 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 35427,23 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17713,62 грн (том 1 а.с.70);

від 07.10.2019 №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 21241,00 грн (том 1 а.с.71-72).

Також, Відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-, якою визначено, що станом на 07.10.2019 заборгованість Позивача зі сплати єдиного внеску становить 125955,12 грн (том 1 а.с. 73) та, відповідно, прийнято рішення від 07.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 13084,86 грн (том 1 а.с. 74).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 07.10.2019 №, №, №, №, а також вимогою від 07.10.2019 №Ф- та рішенням від 07.10.2019 № про застосування штрафних санкцій, Позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням про залишення скарги без розгляду від 29.11.2019 №11280/6/99-00-08-06-01 Державна податкова служба України залишила без розгляд скаргу Позивача в частині оскарження вимоги від 07.10.2019 №Ф- та рішення від 07.10.2019 №, у зв`язку з пропущенням 10-денного строку для подання скарги (том 1 а.с. 75-77).

Рішенням про результати розгляду скарги від 20.12.2019 №13921/6/99-00-08-05-04 Державна податкова служба України залишила без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення (том 1 а.с. 80-85).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 07.10.2019 №, №, №, №, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф- та рішенням від 07.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також - ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з статтею 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Платник податків зобов`язаний, окрім іншого: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункти 16.1.2.-16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України).

Одночасно, платник податків має право, зокрема: обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат; бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом; оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію; вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків (підпункти 17.1.3., 17.1.6., 17.1.7., 17.1.8. пункту 17.1. статті 17 ПК України).

У свою чергу, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (підпункти 19-1.1.1., 19-2.1.1. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України).

При цьому, за приписами підпункту 21.1.1., пункту 21.1. статті 21 ПК України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 даного пункту). Отже, сутність доктрини ділової мети полягає в отриманні економічного ефекту не від окремої господарської операції, а у результаті господарської діяльності, тобто сукупності господарських операцій платника податків.

Базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1. статті 164 ПК України).

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України зазначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4. статті 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

За приписами пункту 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань (ПДВ) з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (пункт 198.1. статті 198 ПК України).

У разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях (пункт 199.1. статті 199 ПК України).

Частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року (пункт 199.2. статті 199 ПК України).

У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1. статті 189 ПК України).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 198.5. статті 198 ПК України).

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, у випадку виявлення нестачі ТМЦ, обов`язковим документом для застосування норм пункту 198.5. статті 198 ПК України, є акт інвентаризації, складений за наслідками інвентаризації на вимогу податкового органу.

У свою чергу, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ визначається як документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1.), тобто платниками збору є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2.), тобто загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи та доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (підпункт 1.3.).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (підпункт 1.4.).

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (підпункт 1.5.).

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункт 1.6.).

Отже, фізичні особи-підприємці (крім тих що обрали спрощену систему) за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотки чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

Визначальною ознакою доходу платника податку, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

За правилами статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування "від 08.07.2010 №2464-VI (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); ті, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону №2464-VI, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

З аналізу наведених норм випливає, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вже зазначалося, на обґрунтування наведених в Акті висновків про порушення Позивачем вимог пункту 167.1. статті 167, пункту 177.2. статті 177, пункту 187.1. статті 187, пунктів 198.1., 198.5., 198.6. статті 198 ПК України, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Відповідач зазначає про те, що Позивачем безпідставно включено до складу витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, суми витрат на придбання ТМЦ, які станом на 31.12.2018 не реалізовані та не використані у виробництві продукції, що призвело до завищення Позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, а також завищення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, натомість, заниження сум чистого оподатковуваного доходу, податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької, ЄСВ, військового збору від здійснення підприємницької діяльності.

Разом з тим, суд зазначає, що вичерпний перелік витрат фактично не передбачений ані ПК України, ані іншими нормативними актами, єдиним критерієм при визначенні витрат, що зменшують дохід для визначення об`єкта оподаткування, є їх належність та необхідність для провадження підприємницької діяльності.

При цьому, підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Судом встановлено, що згідно з Актом, інвентаризації ТМЦ на 31.12.2016 обліковується, зокрема: Штанга гідравлічна 18 м в кількості 2 одиниць вартістю 28666,67 грн; Штанга гідравлічна 21 м в кількості 4 одиниці вартістю 59733,33 грн; Штанга для обприскувача 21 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 155203,07 грн; Штанга для обприскувача 24 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 158241,33 грн; Штанга для обприскувача 28 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 187396,83 грн (том 1, а.с. 88-92).

Згідно з Актом, інвентаризації ТМЦ на 31.12.2018 обліковується, зокрема: Контролер BRAVO180 у кількості 1 одиниця вартістю 28913,20 грн; комп`ютер BRAVO400S SELETRON у кількості 2 одиниці вартістю 472317,06 грн; Штанга 21 м в кількості 3 одиниці вартістю 81249,99 грн; Штанга для обприскувача 24 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 166671,16 грн (том 1, а.с. 93-97).

Відповідно до зведеної таблиці придбання товарів за період 2017-2018 роки, придбання Позивачем: Штанги 21 м в кількості 45 одиниць; Штанги 24 м в кількості 55 одиниць; Штанги 28 м в кількості 3 одиниць; Штанги 18 м в кількості 39 одиниць; Контролера BRAVO180 в кількості 59 одиниць (том 1 а.с.98-99).

Вказані операції придбання відповідних ТМЦ підтверджується видатковими накладними, митними деклараціями, виписками банку за особовим рахунком Позивача (том 1 а.с. 100-177, 178-250, том 2 а.с. 1-71).

Відповідно до зведеної таблиці реалізації товарів за період 2017-2018 роки, реалізація Позивачем: Штанги 21 м в кількості 47 одиниць; Штанги 24 м в кількості 55 одиниць; Штанги 28 м в кількості 4одиниці; Штанги 18 м в кількості 41одиниця; Контролера BRAVO180 в кількості 58 одиниць (том 2 а.с.72-74).

Вказані операції реалізації відповідних ТМЦ підтверджується видатковими накладними; договорами купівлі-продажу від 03.02.2017 №14,від 11.05.2017 №32, №93 від 08.12.2017,від 17.01.2017 №14, від 08.12.2017 №93, від 26.12.2017 №86, від 16.02.2018 №22, від 12.02.2018 №20, від 19.02.2018 №25, від 24.04.2018 №71, від 27.02.2018 №24, від 06.02.2018 №34; актами надання послуг від 13.03.2017 №54, від 23.05.2017 №294, від 13.09.2017 №1, від 12.12.2017 №433, від 30.01.2018 №36, від 19.02.2018 №43, від 22.02.2018 №47, від 07.03.2018 №64, від 25.04.2018 №341, від 13.06.2018 №243 (том 2 а.с. 75-235).

Таким чином, наведеним первинними документами підтверджується купівля ТМЦ, їх реалізація та використання, а також залишок відповідних ТМЦ Позивача на 31.12.2018 у наступній кількості: Штанга 21 м - 3 одиниці; Штанга 24 м - 1 одиниця; Штанга 28 м - 0 одиниць; Штанги 18 м - 0 одиниць; Контролера BRAVO180 в кількості 1 одиниця, комп`ютер BRAVO400S SELETRON - 2 одиниці, що спростовує доводи Відповідача, які покладені в основу висновків Акта щодо порушення Позивачем вимог податкового та іншого законодавства, про те, що залишки вказаних ТМЦ мають становити: Штанги 21 м - 17 одиниць; Штанги 24 м - 4 одиниці; Штанги 28 м - 1 одиницю; Штанги 18 м - 17 одиниць; Контролера BRAVO180 - 17 одиниць. При цьому, під час перевірки Відповідач не вимагав від Позивача проведення інвентаризації ТМЦ, у зв`язку з виявленими розбіжностями та не складав акта нестачі ТМЦ.

Разом з тим, відповідно до підпункту 20.1.19. підпункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Отже, вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому проведення інвентаризації має здійснюватися саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

Тож, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Виходячи з наведеного випливає, що контролюючий орган наділений правом вимагати проведення інвентаризації під час здійснення ним відповідної перевірки саме з метою використання отриманих відомостей в межах цієї ж перевірки.

Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У свою чергу, порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначає Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 (далі також - Положення №879).

Відповідно до пункту 2 Положення №879, останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт не поширює свою дію на фізичних осіб-підприємців, при цьому інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб-підприємців у чинному законодавстві відсутні.

Тож, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, суд вважає за можливе використання фізичною особою-підприємцем приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації.

Відповідно до пункту 5 розділу І Положення №879, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Абзацом 6 пункту 7 розділу І Положення №879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У такому випадку інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення №879, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку (пункт 19 розділу ІІ Положення №879).

Отже, проведення інвентаризації має здійснюватися саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, у межах якої вона була призначена (ініційована).

Разом з тим, як вже зазначалося судом, під час перевірки Відповідач не вимагав від Позивача проведення інвентаризації ТМЦ, у зв`язку з виявленими розбіжностями та не складав актів нестачі ТМЦ.

Більше того, Відповідачем не наведено обставин (з посиланням на досліджені під час перевірки первинні документи), за яких він дійшов висновку про наявність розбіжностей в обсягах ТМЦ зазначених Позивачем та виявлених в ході перевірки.

Аналогічного правозастосування дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд при розгляді даної справи застосовує норми права у наведений Верховним Судом спосіб.

Окрім того, в Акті Відповідачем здійснено розрахунок завищення суми виходячи з середньої вартості придбаних Позивачем відповідних ТМЦ, не навівши при цьому методики такого розрахунку, зважаючи на те, що за своєю правовою природою податкові та бухгалтерські розрахунки мають бути математично логічними, чіткими та підтвердженими первинними документами.

У взаємозв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що Відповідачем протиправно зменшено Позивачу задекларовані витрати та завищено оподатковуваний дохід за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, що призвело до донарахування останньому податкових зобов`язань з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, ЄСВ та військового збору.

Таким чином, виходячи з наведених висновків суду, оскаржувані акти індивідуальної дії є протиправними та підлягають скасуванню в силу своєї протиправності.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи Позивача про порушення Відповідачем процедури проведення перевірки зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2018 у справі №806/2127/16, про те, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що Відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування. Натомість, Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не спростовані Відповідачем.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як випливає з матеріалів справи, при зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10510,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12.03.2020 №2567 та від 13.03.2020 №2583, тож зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню Позивачці за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Окрім того, у зв`язку зі зверненням до суду, Позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 35 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 03.03.2020 №16/А (з додатком №1 від 03.03.2020), розрахунками витрат на правничу допомогу від 06.03.2020, від 13.03.2020 та від 01.07.2020, актами про надання правничої допомоги від 06.03.2020, від 13.03.2020 та від 01.07.2020, платіжними дорученнями від 13.03.2020 №2581 на суму 10000,00 грн, від 16.03.2020 №2590 на суму 10000,00 грн та від 21.07.2020 №16435 на суму 15000,00 грн, а також виписками з банку по рахунку Позивача (том 3 а.с. 123-138).

Представник Відповідача подав до суду заперечення щодо розміру заявлених судових витрат в частині витрат Позивача на професійну правничу допомогу вважаючи їх неспівмірними.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

При цьому, в питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц, в якій суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на викладене та беручи до уваги клопотання представника Відповідача щодо розміру заявлених судових витрат та наведені у ньому обґрунтовані заперечення щодо розміру таких витрат, суд вважає, що витрати Позивача на правничу допомогу можуть бути зменшені за ініціативою суду та підлягають відшкодуванню в обсязі 17000,00 грн (складання позову, відповіді на відзив, участь у судовому засіданні).

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.10.2019 №002353304, №, №, №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 07.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (, місцезнаходження: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ) судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (, місцезнаходження: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.