Справа № 640/20653/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства економіки України, яким просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (з 21 травня 2021 року Міністерство економіки України) від 29 квітня 2021 року №412-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту Міністерства економіки України з дня звільнення, а за відсутності такої посади - на іншій різнозначній посаді в цьому (або іншому) державному органі;

- стягнути з Міністерства економіки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день постанови рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, судом не забезпечено перевірку та дослідження всіх поданих доказів та клопотань сторін по справі у зв`язку з чим порушено право позивача на судовий захист.

Апелянт зазначив, що ним під час подання позовної заяви також подано заяву про поновлення строку звернення до суду, водночас відкриваючи провадження у справі судом першої інстанції залишено без уваги заяву про поновлення строку звернення до суду, а тому суд упереджено поставився до порушених питань у позовній заяві, не вірно надав оцінку клопотанню відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Міністерством економіки України подало до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки судом під час відкриття провадження у справі витребувано у відповідача інформацію та докази щодо дати ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом, що свідчить про безпідставність аргументів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України по особовому складу від 24 грудня 2019 року №1261-к призначений на посаду начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення сільського господарства департаменту правового забезпечення з 24 грудня 2019 року за переведенням з Міністерства аграрної політики та продовольства України.

24 грудня 2019 року позивач відповідно до вимог Закону України "Про захист персональних даних" та положень статті 308 Цивільного кодексу України, з метою забезпечення організаційної інформації, зокрема, для ведення телефонних та інших довідників, системи доступу до внутрішніх інформаційних ресурсів Мінекономрозвитку, а також для функціонування систем проходу до будівель, в яких розміщені робочі місця працівників Мінекономрозвитку, надав згоду для обробки його персональних даних, у тому числі, в системі забезпечення доступу до інформаційно-телекомунікаційних ресурсів Мінекономрозвитку.

В особовій картці державного службовця ОСОБА_1 , зазначено контактний номер телефону " НОМЕР_1 ".

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 15 жовтня 2020 року №2053 "Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України" до структури апарату Міністерства внесено зміни, зокрема, у п. 6 наказу зазначено, що у підрозділі "Управління правового забезпечення сільського господарства" розділу "Юридичний департамент": позиції "Відділ правового забезпечення земельних відносин" та "Відділ правового забезпечення рослинництва, насінництва, садівництва та виноградарства" виключено та доповнено такою позицією: "Відділ правового забезпечення земельних відносин, рослинництва, насінництва, садівництва та виноградарства".

19 лютого 2021 року позивачу вручено попередження, в якому з-поміж повідомлення про виключення із структури Міністерства вказаних вище відділів та утворення нового відділу, запропоновано останньому переведення на посаду головного спеціаліста відділу правового забезпечення земельних відносин, рослинництва, насінництва та виноградарства управління правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту (на період відпусток для догляду за дитиною ОСОБА_2 ), а також попереджено, що у разі відмови від переведення на запропоновану посаду позивача про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, але не раніше ніж через 30 днів з дня попередження.

Позивач від запропонованої посади для переведення 19 лютого 2021 року відмовився, про що свідчить його особистий напис у графі "ознайомився" попередження.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з особового складу від 29 квітня 2021 року №412-к позивача звільнено з займаної посади 30 квітня 2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

30 квітня 2021 року у додатку "Viber" на контактний номер телефону, зазначений в особовій справі позивача, направлено фотокопії вказаного вище наказу про звільнення та супровідний лист.

З роздруківки вказаної переписки вбачається, що позивачу доставлено повідомлення та ним прочитано.

Згідно з протоколом про доведення інформації та документів до відома державного службовця ОСОБА_1 , начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту від 30 квітня 2021 року, складеного об 11 годині 16 хвилин у приміщенні Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому зокрема зазначено, що лист надісланий в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з телефону заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом ОСОБА_5

22 червня 2021 року позивачем відіслано повідомлення у додатку "Viber" наступного змісту (мовою оригінала): "Добрый день! Трудовую сегодня забрать можно?", на вказане питання було надано відповідь: "Можно", позивач, в свою чергу, відправив наступне повідомлення: "Пропуск закажите, на меня, если не сложно." на це повідомлення ОСОБА_5 - заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом Міністерства, запитала у позивача: "Вам замовити перепустку?", на це питання позивач відповів: "Да".

Як вбачається з матеріалів особової справи позивач отримав трудову книжку 22 червня 2021 року.

Відповідно до витягів з табелю обліку робочого часу, останнім робочим днем позивача було 30 квітня 2021 року, у травні 2021 року облік робочого часу позивача не здійснювався.

Незгода позивача з наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 30 квітня 2021 року слугувала підставою для звернення 22 липня 2021 року до адміністративного суду з позовною заявою.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, крім того позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце у квітні 2021 року та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч. 1).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (ч. 2).

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" в редакції чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Статтею 9-1 Закону України "Про державну службу" передбачено, що доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1).

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (ч. 2).

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів (ч. 3).

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (ч. 4).

Відповідно до п. 2 Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 (далі по тексту - Порядок №1042) інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Згідно з п. 3 Порядку №1042 факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Пунктом 4 Порядку №1042 передбачено, що протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити: 1) дату, час та місце складення протоколу; 2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону; 3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю; 4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо); 5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю; 6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи; 7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю; 8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол; 9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом; 10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо).

Отже доведення інформації та документів до відома державного службовця засобами телекомунікаційного зв`язку, повідомленого державним службовцем, свідчить про ознайомлення останнього, як з інформацією, що була надіслана, так і зі змістом документів, які були прикріплені до цієї інформації.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що впродовж травня 2021 року продовжував з`являтись на місці роботи, проте його не повідомляли про існування наказу про звільнення. З оскаржуваним наказом ознайомлений 22 червня 2021 року, що є поважною причиною пропуску строку, відповідно початок перебігу строку звернення до суду необхідно обчислювати з 22 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як зазначено вище, позивач ознайомлений з наказом про звільнення 30 квітня 2021 року шляхом надіслання на його контактний номер телефону з номеру телефону заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом ОСОБА_5 у додатку "Viber" фотокопій супровідного листа та наказу про звільнення, водночас до суду з вказаною позовною заявою звернувся лише 22 липня 2021 року, тобто, з пропуском місячного строку для такого звернення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи позивача про те, що до 22 червня 2021 року про існування оскаржуваного наказу йому не повідомляли спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, скіршотами переписки у додатку "Viber", складеним за наслідками такої переписки протоколом, який відповідає вимогам Порядку №1042, табелем обліку робочого часу, відповідно до якого останнім робочим днем позивача було 30 квітня 2021 року, а також власними поясненнями позивача щодо того, що йому з травня 2021 року не виплачувалась заробітна плата.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про упереджене ставлення суду першої інстанції та не вирішення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, оскільки викладені позивачем в заяві обставини поважності причин пропуску строку звернення до суду спростовані доказами наданими Міністерством економіки України.

Більш того, крім вказаних вище обставин, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому реалізувати право на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

З огляду на викладене, зважаючи на тривалість строку, який пропущено та враховуючи, що судом встановлено, що позивач був ознайомлений з наказом про звільнення 30 квітня 2021 року, а отже мав можливість звернутись до суду з вказаною позовною заявою в межах місячного строку, проте, не вчинив жодних дій направлених на захист свого права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки останній поданий з порушенням строку звернення до суду, водночас зазначені позивачем підстави для поновлення зазначеного строку є неповажними.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку