Справа № 340/3795/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3795/20

провадження № 2-ап/340/15/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Другого відділу Голованівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України №167 від 07.03.2015;

- визнати незаконним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №20 від 12.03.2015;

- поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника офіцерів запасу і кадрів Благовіщенського (Ульяновського) районного військового комісаріату з 13 березня 2015 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з винагороди за участь в антитерористичній операції за серпень-вересень 2014. в розмірі 8032,46 грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за грудень 2014 - березень 2015 в розмірі 34114,71 грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 45817,34 грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заборгованості та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги про стягнення заборгованості з грошового забезпечення та моральної шкоди. В провадженні даної адміністративної справи за №340/3795/20 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (т.1 а.с.78-79).

Ухвалою судді від 22 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повернуто позивачу разом з усіма доданими до нього документами (т.1 а.с.80-83).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду від 22 жовтня 2020 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.137-139).

Ухвалою судді від 31.05.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.07.2021 року (т.1 а.с.204-205).

Ухвалою суду від 08.07.2021 залучено до участі у справі відповідача-3 Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, призначено підготовче засідання на 30.07.2021 року та витребувано докази (т.1 а.с.217-219).

30.07.2021 представником позивача подана заява про зміну позовних вимог (т.2 а.с.4-11), в яких просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України №167 від 07.03.2015;

- визнати незаконним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №20 від 12.03.2015;

- поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника офіцерів запасу і кадрів Благовіщенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 13 березня 2015 року;

- стягнути з Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн.

30.07.2021 підготовче засідання відкладено до 20.09.2021 за клопотанням представника відповідача-3 (т.1 а.с.244).

Ухвалою суду від 08.09.2021 задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи №340/3795/20 за участю сторони позивача в режимі відеоконференції (т.2 а.с.23-24).

У підготовчому засіданні 20.09.2021 представником відповідачів 2, 3 повідомлено, що Благовіщенський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки переформовано у другий відділ Голованівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (т.1 а.с.243). Отже, відповідачем-2 є Другий відділ Голованівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою суду від 20.09.2021 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог. Допущено заміну первісного відповідача Міністерство оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) належним відповідачем Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України (4119, м. Київ-119, вул. Дегтярівська, 19). Призначено підготовче засідання на 20.10.2021 року. (т.2 а.с.37-39).

20.10.2021 підготовче засідання відкладено до 12.11.2021. (т.2 а.с.54-58).

Представником відповідачів через канцелярію суду подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (т.2 а.с.62-65).

У підготовче судове засідання 12.11.2021 представник відповідачів не з`явився, подавши заяву, в якій просив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, розглянути без його участі. При цьому зазначав, що у разі відмови у задоволенні клопотання, відкласти розгляд справи, у зв`язку з його хворобою. Суд зазначив, що вирішення клопотання про залишення позовної без розгляду наразі неможливо, оскільки відповідачами не надано доказів, які витребовувалися ухвалою суду від 20.09.2021.

Ухвалою суду від 12.11.2021 підготовче засідання відкладено до 08.12.2021 року та у відповідачів витребувано докази (т.2 а.с.87-89).

У підготовчому засіданні 08.12.2021 оголошено перерву до 26.01.2022 для надання додаткових доказів (т.2 а.с.96).

Ухвалою суду від 26.01.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2022 (т.2 а.с.122-123).

Судове засідання призначене на 24.02.2022 не відбулось у зв`язку з воєнним станом та перенесено на 02.06.2022 (т.2 а.с.133).

У відкритому судовому засіданні заслухавши думку позивача, його представника та представника відповідачів, щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи продовжити у порядку письмового провадження (т.2 а.с.138).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №3 від 19.03.2014 ОСОБА_1 було зараховано з 18.03.2014 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №20 від 13.08.2014р. ОСОБА_1 направлено у відрядження на 30 діб до штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Зазначене відрядження продовжувалось по 30 діб наказами №29 від 13.09.2014, №37 від 12.10.2014. Відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2014 майор ОСОБА_1 був затриманий та йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Донецькій області. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався до 17.01.2018. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 запобіжний захід ОСОБА_1 був змінений з тримання під вартою на особисту поруку Народного депутата України ОСОБА_2 . 27.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Благовіщенського районного військового комісаріату щодо надання пояснень щодо неотримання грошового забезпечення в період з жовтня 2014 року по липень 2020 року. Листом №799 від 12.08.2020 Благовіщенський районний військовий комісаріат повідомив адвокату Анікєєнко Є.О. про те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 20 від 12.03.2015 майора ОСОБА_1 звільнено на підставі витягу із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015року № 167 у зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 Про часткову мобілізацію. Виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 12.03.2015р. На думку представника позивача, звільнення майора ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм чинного законодавства, а тому є незаконним. Відповідно до п. 1.18, 1.19 глави 1 розділу III наказу Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014 Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (в редакції що діяла на час звільнення ОСОБА_1 ) особовий склад, який вибув із військових частин, виключається зі списків у такі строки: засуджені судом до відбуття покарання в місцях позбавлення волі чи дисциплінарному батальйоні - після одержання копії вироку суду, проте на час подання позову до суду вирок у відношенні ОСОБА_1 не винесений. До того ж, вказує, що в порушення пунктів 12.6, 12.7 наказу Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Донецькій області, він не міг ані скласти рапорт на звільнення, ані прийняти участь у бесіді, підписати такий аркуш бесіди, на протязі п`яти днів стати на облік в військовому комісаріаті. Крім того, вважає, що у відповідності до п.4.29, 4.30 наказу Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, п.11.1 Наказу Міністра оборони №260 від 11.06.2008 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам позивач мав бути відсторонений від виконання службових обов`язків у зв`язку з обранням йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 02.11.2014 по теперішній час. Зазначає, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, а саме про незаконне звільнення лише 12.08.2020 через свого представника адвоката Анікєєнко Є.O., якій з боку Благовіщенського районного військового комісаріату був наданий наказ №20 від 12.03.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення майора ОСОБА_1 . До цього часу такий наказ не вручався ОСОБА_1 . Також, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода у зв`язку із незаконним звільненням, так як було порушене його законне право на працю, звільнення відбулося без його відома, з грубим порушенням законодавства, весь час ОСОБА_1 вважав себе діючим військовослужбовцем, йому не виплачувалось грошове забезпечення, не надавалась інформація щодо його звільнення, що стало для нього нервовим потрясінням та призвело до погіршення стану здоров`я, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 1000000 грн.

Представник відповідачів в судових засіданнях заперечив щодо вищезазначених доводів представника позивача, вказавши, що позивача законно звільнено зі служби, у зв`язку з демобілізацією. Усі твердження щодо необхідності написання рапорту, проведення співбесід, підписання позивачем листів, тощо, не стосуються правил демобілізація військовослужбовця.

Представником позивача подано письмове заключне слово, аналогічне поданій позовній заяви та заяві про зміну позовних вимог (т.2 а.с.141-147).

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №3 від 19.03.2014 капітана ОСОБА_1 , призваного 18.03.2014 Ульяновським РВК Кіровоградської області відповідно до мобілізаційного плану, зараховано з 19.03.2014 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів (т.1 а.с.163).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №257 від 16.05.2014 позивачу присвоєне чергове військове звання майора. (т.2 а.с.113-114)

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №20 від 13.08.2014 ОСОБА_1 направлено у відрядження на 30 діб до штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.164).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №29 від 13.09.2014 позивачу продовжено відрядження на 30 діб у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.165).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №37 від 12.10.2014 ОСОБА_1 продовжено відрядження на 30 діб у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.166).

Відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2014. майору ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб в Артемівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Донецькій області (т.1 а.с.25-26).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався до 17.01.2018, що підтверджується ухвалами Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2014, від 27.01.2015, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26.03.2015, ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2015, від 17.06.2015, від 14.08.2015, від 13.10.2015, від 10.12.2015, від 27.01.2016, від 24.03.2016, від 12.05.2016, від 05.07.2016, від 26.08.2016, від 20.10.2016, від 09.12.2016, від 25.01.2017, від 16.03.2017, від 29.11.2017 (т. 1 а.с.27-55).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 запобіжний захід ОСОБА_1 був змінений з тримання під вартою на особисту поруку Народного депутата України ОСОБА_2 (т.1 а.с.193-195).

При цьому, цією ж ухвалою суду зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_1 , в тому числі - не відлучатись зі свого місця проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи.

Строк дії даної ухвали два місяці, тобто до 17 березня 2018 року включно (т.1 а.с. 56-58).

27.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Благовіщенського районного військового комісаріату про надання пояснень щодо неотримання грошового забезпечення в період з жовтня 2014 року по теперішній час (т.1 а.с.161).

Згідно відповіді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.08.2020 за №800, в зв`язку з тим, що фінансова частина, яка виплачує грошове забезпечення по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться в Кіровоградському обласному військовому комісаріаті, тому запит від 27.07.2020 з приводу виплат грошового забезпечення передано для розгляду і надання відповіді до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за належністю (т.1 а.с.162).

07.08.2020 адвокатом Анікєєнко Є.О. направлено до Благовіщенського РВК адвокатський запит щодо виплати грошового забезпечення та перебування ОСОБА_1 у складі Благовіщенського районного військового комісаріату.

Листом №799 від 12.08.2020 Благовіщенський РВК повідомив адвокату про те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 20 від 12.03.2015 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі витягу із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015року № 167 у зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 Про часткову мобілізацію. Виключений зі списків особового складу Ульяновського РВК 12.03.2015 (т.1 а.с.168), що також підтверджується відповідним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №20 від 12.03.2015 (т.1 а.с.167) та витягом із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015 №167 (т.1 а.с.170).

Представник позивача вважає, що звільнення майора ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Щодо поданого представником відповідачів клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строків позовної давності (т.2 а.с.62-65), оскільки ОСОБА_1 особисто прибув у жовтні 2018 року до Благовіщенського РВК і подав власноручно заповнену заяву і інші передбачені законодавством документи для звільнених осіб на отримання статусу УБД, а тому знав про його звільнення з лав ЗСУ, тому доводи позивача та його представника, про те що про факт звільнення їм стало відомо лише 12.08.2020 є безпідставними та підлягають спростуванню, а тому позивач звернувся до суду із пропуском встановленого строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

22.10.2020 ухвалою судді позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повернуті позивачу разом з усіма доданими до нього документами (т.1 а.с.80-83).

Так, згідно даної ухвали суддя дійшов висновку, що належних та допустимих доказів того, що позивач протягом розумного строку, навіть і після звільнення з-під варти (17.01.2018) та після закінчення дії ухвали від 17.01.2018 (17.03.2018), вживав будь-яких заходів з приводу з`ясування взаємозв`язку зі своїм роботодавцем, зокрема щодо невиплати йому грошового забезпечення, або будь-яких інших коштів, надання відпусток, інших гарантій працівників, тощо, - не надав. А, не вручення чи не ознайомлення з наказом про звільнення, саме собі не може свідчити про необізнаність позивача про припинення трудових відносини з роботодавцем. Таким чином, суддя дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду від 22 жовтня 2020 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.137-139), оскільки суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції передчасно, без належної, повної оцінки всіх доказів у справі, які можливо здійснити лише у судовому засіданні за участі сторін, зробив висновок про пропущення строку звернення позивачем до суду з неповажних причин на стадії повернення позовної заяви.

З огляду на позицію суду апеляційної інстанції суд продовжив розгляд справи, при цьому в судовому засіданні не виявлені нові обставини пропущення позивачем строку позовної давності. За таких обставин клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України Про Збройні Сили України від 06.12.1991 №1934-ХІІ (далі Закон №1934-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про Збройні Сили України від 06.12.1991 № 1934-ХІІ особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України.

Громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві у Збройних Силах України, складають військову присягу на вірність Українському народові, при виконанні обов`язків служби носять військову форму одягу, їм довічно встановлюються законом військові звання. Порядок позбавлення військового звання визначається законом.

Відповідно до ч.2, 3, 9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 2, 4, 7, 11 статті 2 Закон №2232-XII передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови й порядок її проходження, а також підстави й порядок звільнення зі служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06 грудня 1991 року №1932-XII Про оборону України (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

Відповідно до ч.3, 7 ст.23 Закону №2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом у мирний час, - до 18 місяців; для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону № 2232-XII призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону.

Відповідно до підпункту "г", «ґ» частини 2 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення зі служби проводиться: осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, - після закінчення встановлених строків військової служби та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті; військовослужбовці, призвані на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Згідно ч.8 ст.26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: 3) після прийняття рішення про демобілізацію: призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 9 статті 26 Закону № 2232-XII).

Пунктом 4 Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 14.01.2015 №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 "Про часткову мобілізацію".

Як вбачається зі спірних наказів, у зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 Про часткову мобілізацію, позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Ульяновського РВК Кіровоградської області 12.03.2015. При цьому тримання позивача під вартою не є перешкодою у такому звільненні.

Додатково суд зазначає, що позивач не є військовослужбовцем на постійній основі, а виконував військові обов`язки в межах мобілізаційних планів. Така мобілізація здійснюється в тому числі, в межах виділених коштів на такі потреби. Після виконання військових завдань, з урахуванням військової обстановки, було прийнято Указ Президента про демобілізацію, в тому числі, з урахуванням наявних коштів на військові потреби.

Коштів на виплату позивачу грошового забезпечення після його демобілізації не передбачалось та не могло бути передбачено.

У разі бажання проходити військову службу позивач мав право у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України 10.12.2008 №1153/2008 ( 1153, ).

Згідно з положеннями пункту 122 Положення №1153 усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді до розгляду справи судом.

Відсторонення військовослужбовців від посади як захід забезпечення кримінального провадження здійснюється відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Військовослужбовці, які усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень, а також відсторонені від виконання повноважень на посаді або відсторонені від посади (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою), продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі є відсторонення від посади.

Згідно з положеннями частини 1 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до положень пункту 4.29 Інструкції Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України

від 10 квітня 2009 р. №170 (далі Інструкція № 170, в редакції чинній на час виникнення спірних правовдносин) порядок і тривалість усунення від виконання службових обов`язків та відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовців визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та (або) пов`язаного із зловживанням службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень наказом командира військової частини.

Військовослужбовцям, усунутим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, з наступного дня після усунення (відсторонення) за період, протягом якого вони не виконували службові обов`язки за посадою, виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавки за вислугу років. У разі скасування наказів про усунення (відсторонення) за період, протягом якого військовослужбовці не виконували службові обов`язки за посадами, їм виплачуються в середньому розмірі додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких вони втратили протягом періоду усунення (відсторонення).

Згідно п.4.30 Інструкції №170 військовослужбовці, усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень, повноважень на посаді або відсторонені від посади, якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою, продовжують проходити військову службу згідно з пунктом 122 Положення, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини. Виконання обов`язків військової служби такими військовослужбовцями здійснюється за місцем проходження служби або у разі відсутності обмеження свободи пересування військовослужбовця - в іншому місці, визначеному посадовою особою, у чиєму підпорядкуванні вони перебувають.

У разі якщо відповідно до Кримінального процесуального кодексу України ухвалою слідчого судді чи суду військовослужбовцю змінюється тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід кримінального провадження, то такий військовослужбовець продовжує проходити військову службу.

Згідно статті 911 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень у порядку, визначеному законом, до розгляду справи судом.

Відповідно до частини 2 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів наявності обвинувального акту щодо нього, який переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України, до дати його звільнення зі служби, як і не надано ухвали слідчого судді або суду щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі відсторонення від посади, а тому його правомірно не було відсторонено від посади до дня його звільнення зі служби.

Отже доводи представника позивача, щодо необхідності обов`язкового відсторонення позивача від посади не знайшли свого підтвердження та спростовані нормами вищевказаного законодавства.

Щодо доводів представника позивача стосовно того, що відповідно до п.1.18, 1.19 глави 1 розділу III наказу Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014 Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (в редакції, що діяла на час звільнення ОСОБА_1 ) особовий склад, який вибув із військових частин, виключається зі списків у такі строки: засуджені судом до відбуття покарання в місцях позбавлення волі чи дисциплінарному батальйоні - після одержання копії вироку суду, проте на час подання позову до суду вирок у відношенні ОСОБА_1 не винесений, то суд критично ставиться до вказаної позиції, оскільки це не єдина підстава для виключення позивача зі списків, так як його виключено зі списків через звільнення у зв`язку з демобілізацією.

Стосовно позиції представника позивача, що відповідно до пунктів 12.6, 12.7 Інструкції №170 позивач не міг ані скласти рапорт на звільнення, ані прийняти участь у бесіді, тим паче підписати такий аркуш бесіди, більш того на протязі п`яти днів стати на облік в військовому комісаріаті, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 12.6, 12.7 Інструкції № 170 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту, зобов`язана здійснити заходи щодо: розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців; обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.

Бесіда з питань звільнення проводиться, зокрема з молодшими та старшими офіцерами до підполковника включно: у військовій частині - командиром військової частини; в управлінні з`єднання та в територіальному управлінні - відповідним командиром з`єднання, армійського корпусу (повітряного командування), начальником управління або їх заступниками; в управлінні оперативного командування, органах військового управління і командуваннях видів Збройних Сил України - начальником відповідного структурного підрозділу, заступником командувача чи керівника органу військового управління; у структурних підрозділах Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України - керівниками структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Пункти 12.6, 12.7 Інструкції № 170 не стосуються позивача, оскільки його звільнено у зв`язку з демобілізацією, після мобілізації для виконання певних військових завдань.

Пункти 12.6, 12.7 Інструкції № 170 застосовуються для військовослужбовців, які проходять службу за контрактом та стосовно яких у керівництва Збройних Сил України є потреба у продовженні їх подальшої військової служби, саме для цього у відповідних бесідах наголошується на престижі служби та роз`яснюються відповідні пільги та переваги з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення.

У продовженні військової служби позивача відпала службова необхідність, тому його і не переконували продовжувати проходити службу в ЗСУ.

Щодо неможливості протягом п`яти днів стати на облік в військовому комісаріаті, то дійсно позивач під час тримання під вартою не міг стати на відповідний облік. Але він зобов`язаний стати на облік протягом п`яти днів з дня його звільнення, що буде враховано у військовому комісаріаті.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.п.216, 217 Положення №1153 на військову службу за призовом осіб офіцерського складу в разі потреби за наказом Міністра оборони України призиваються офіцери запасу на строк, у кількості і за військово-обліковими спеціальностями, визначеними Міністром оборони України.

Початком проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Офіцери, призвані на військову службу, направляються у розпорядження відповідних командирів (начальників), які мають право призначати їх на посади, та переміщуються по службі на підставах і в порядку, визначених цим Положенням. Вони виконують обов`язки і користуються правами, пільгами і забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, якщо інше не передбачено законодавством.

Офіцери, призвані на військову службу, за наявності у Збройних Силах України вакантних посад із відповідною військово-обліковою спеціальністю за їх бажанням після закінчення встановленого строку військової служби за призовом осіб офіцерського складу можуть бути прийняті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в порядку, визначеному цим Положенням.

Враховуючи викладене, наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України №167 від 07.03.2015, а також наказ Ульяновського районного військового комісаріату №20 від 12.03.2015 є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають скасуванню.

З огляду на законність оскаржуваних наказів, враховуючи, що позовні вимоги, в яких позивач просить: поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника офіцерів запасу і кадрів Благовіщенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 13 березня 2015 року; стягнути з Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 по день ухвалення рішення суду є похідними від первісних вимог, у задоволенні яких відмовлено, а тому у задоволенні зазначених вимог теж необхідно відмовити.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача-3 на користь ОСОБА_1 1000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, враховуючи відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача у сфері спірних публічно-правових відносин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.139, 243-246, 255, 293, 295-297, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (4119, м. Київ-119, вул. Дегтярівська, 19), Другого відділу Голованівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (26400 Кіровоградська область, м. Благовіщенське, вул. Героїв України, 48ж, ), Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (25002, м.Кропивницький, вул.Кавалерійська, 17/19, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина