Справа № 120/297/22-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 червня 2022 р. Справа №120/297/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки зазначив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №120/9118/21-а Джуринська сільська рада повторно розглянула клопотання ОСОБА_1 від 05 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0103, яка розташована за межами села Джурин Жмеринського району Вінницької області.

Рішенням відповідача від 21 грудня 2021 року №558 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0103 для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га.

Не погоджуючись із таким рішенням, представник позивачки звернувся до суду з цим позовом, оскільки, на його думку, відповідачем порушено вимоги статті 121 Земельного кодексу України, якою передбачено право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею не більше 2,0 га, проте рішення №558 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0103 площею лише 0,3 га.

На думку представника позивачки, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3 га не відповідає меті та цілям отримання позивачкою бажаної земельної ділянки у власність.

Ухвалою від 17 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

17 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Джуринська сільська рада заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, такий обґрунтований тим, що жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує органи місцевого самоврядування надавати громадянам у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,00 га, оскільки в Земельному кодексі України йдеться про можливість безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром не більше 2 га. Тобто, площа конкретної земельної ділянки, що надається громадянину в порядку безоплатної приватизації, не може перевищувати 2,0 га, але може бути меншою. Відтак, з урахуванням інтересів усіх жителів територіальної громади сільською радою прийнято рішення про надання позивачці дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,3 га.

Крім того, у відзиві відповідач посилається на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №379/656/16-а, згідно з якими отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності; розмір же земельної ділянки, що надається, може визначатись власником.

23 лютого 2022 року представником позивачки подано відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог. Разом із відповіддю на відзив представник позивача також подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 9000 гривень та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

01 лютого 2022 року в порядку статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України до суду надійшли заперечення. У таких, окрім аргументів щодо відмови у задоволенні позову, відповідач заперечує проти розміру заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає їх істотно завищеними і недоведеними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

05 березня 2021 року позивачка звернулася до Джуринської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0103 з метою передачі в подальшому безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Рішенням 8 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради №274 від 15 квітня 2021 року позивачці відмовлено у наданні відповідного дозволу.

Не погодившись із таким рішенням сільської ради, позивачка оскаржила його в судовому порядку.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року, ухваленому за результатами розгляду адміністративної справи №120/9118/21-а, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Так, вказаним рішенням визнано протиправним та скасовано рішення 8 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 15 квітня 2021 року №274 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства" в частині відмови у задоволенні заяви громадянки ОСОБА_1 , а також зобов`язано Джуринську сільську раду Жмеринського району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 березня 2021 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення орієнтованою площею 2,00 га, яка розташована за межами села Джурин Джуринської ОТГ Жмеринського району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На виконання вказаного судового рішення Джуринська сільська рада повторно розглянула клопотання позивачки про надання відповідного дозволу та рішенням від 21 грудня 2021 року №558 надала дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0103 на території Джуринської сільської ради для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

На підставі частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок набуття права на земельну ділянку визначається главою 19 розділу IV Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в тому числі у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Водночас, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Частинами 6-7 статті 118 ЗК України визначено процедуру звернення із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, порядок розгляду такого клопотання та підстави відмови у наданні бажаного для заявника дозволу.

Разом із тим, відповідно до частини 6 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (частина 17 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету з числа депутатів ради обираються постійні комісії ради (частина 1 статті 47 України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини 4 статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (частина 10 статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В ході судового розгляду установлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу уже сформованої земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :01:003:0103.

Джуринською сільською радою розглянуто клопотання заявниці та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що вказує на відповідність клопотання вимогам ЗК України.

Відтак, суд не вдається до аналізу процедури розгляду клопотання позивачки, оскільки спірним в даній адміністративній справі є лише питання визначеної сільською радою площі земельної ділянки, що вказана в оскаржуваному рішенні Джуринської сільської ради від 21 грудня 2021 року №558.

Так, статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись органом місцевого самоврядування.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 вересня 2019 року (справа №379/656/16-а).

Отже, орган місцевого самоврядування вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм, визначених статтею 121 ЗК України.

Однак, при цьому орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття свого рішення та обґрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї, про яку просив заявник.

При цьому, розмір земельної ділянки має визначатися сільською радою у кожному конкретному випадку розгляду відповідного клопотання, а надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у меншому розмірі, ніж 2,0 га (якщо громадянин просить передати земельну ділянку саме у такому орієнтовному розмірі), покладає на компетентний орган обов`язок обґрунтувати (мотивувати) таке рішення.

Відтак, суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №379/656/16-а, оскільки вони зроблені при вирішенні справи, у якій предметом спору було рішення ради про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою орієнтовною площею 1,0 га, з наведенням підстав для відведення саме такого розміру земельної ділянки, а тому суд касаційної інстанції, оцінивши обставини справи та наявні у ній докази, погодився з тим, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі меншому, ніж 2,0 га, не порушує законних прав позивача, оскільки стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельних ділянок, що можуть бути відведені саме для цієї мети, а не їх обов`язковий розмір.

Разом із тим, в оскаржуваному рішенні відповідачем не обґрунтовано причини (підстави) надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,3 га, а не 2,0 га, про що йшлося у поданому позивачкою клопотанні.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість, тобто прийняття рішення з урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Таким чином, визначивши в оскаржуваному рішенні площу земельної ділянки 0,3 га, відповідач не обґрунтував причини (підстави) надання ОСОБА_1 відповідного дозволу щодо поділу ділянки розміром 0,3 га замість 2,0 га, чітко не навівши розрахунку визначеної площі земельної ділянки.

Відтак, рішення від 21 грудня 2021 року №558 є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення площі земельної ділянки.

Водночас, підстави для скасування рішення відповідача повністю відсутні, адже таке рішення містить і приписи, які не суперечать матеріальноправовим інтересам позивачки та не порушують її прав.

Зокрема, це стосується рішення в частині надання позивачці бажаного для неї дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Надання такого дозволу не порушує прав та інтересів ОСОБА_1 , а тому скасування рішення у цій частині призведе до погіршення її правового становища порівняно із тим, що існувало до моменту звернення в суд із позовом.

Відтак, скасуванню підлягає рішення сільської ради від 21 грудня 2021 року №558 лише в частині необґрунтованого визначення площі земельної ділянки, відносно якої позивачці надано дозвіл.

У такому випадку позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача визначити площу земельної ділянки, яка розташована на території Джуринської сільської ради, відносно якої рішенням 15 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 21 грудня 2021 року №558 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивачки, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 10 січня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на його користь слід стягнути 496,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 992,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то слід врахувати наступне.

Про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 3 договору про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , передбачено, що цим договором сторони погоджують, що адвокатом надавалися такі послуги: зустріч та усна консультація (вартість послуг складає 600 гривень); складання та підготовка клопотань, заяв, запитів, адвокатських запитів (вартість - 900 гривень); написання позовної заяви (вартість - 3500 гривень); написання клопотань та подача їх до суду (вартість - 800 гривень); участь адвоката в судах першої інстанції (вартість -1500 гривень); написання відповіді на відзив/відзиву/заперечень (вартість 2600 гривень).

Згідно з додатком до акту приймання-передачі адвокатських послуг від 21 лютого 2022 року вартість послуг адвоката становить 9000 гривень, а клієнт прийняв у адвоката такі послуги: консультація, підготовка та направлення клопотання, визначення позиції захисту, підготовку та подання позову, підготовка та подання відповіді на відзив.

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 21 лютого 2022 року підтверджується сплата позивачкою адвокату коштів в розмірі 9000 гривень.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 9000 гривень є досить завищеними.

Так, зі змісту акту приймання-передачі адвокатських послуг, що поданий представником позивачки, слідує, що адвокатом надавались довірительці такі послуги: консультація, підготовка та направлення клопотання, визначення позиції захисту, підготовку та подання позову, підготовка та подання відповіді на відзив.

Відтак, більшість наданих адвокатом послуг охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи (наданих послуг).

Більшість послуг, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про виконання роботи (надання послуг) у більшому обсязі.

Крім того, адміністративна справа №120/297/22-а розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є досить завищеним.

На переконання суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 2000 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 21 грудня 2021 року №558 в частині визначення площі земельної ділянки 0,3 га, відносно якої ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Зобов`язати Джуринську сільську раду визначити площу земельної ділянки, яка розташована за межами села Джурин Джуринської об`єднаної територіальної громади, відносно якої рішенням 15 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 21 грудня 2021 року №558 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Джуринської сільської ради витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Джуринська сільська рада (місцезнаходження: 23545, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Джурин, вул. Заводська, буд. 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04325489)

Повний текст рішення суду складено 14.06.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович