Справа № 640/33320/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі по тексту - позивач, ГУ ДПС у місті Києві) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) в якому просило стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 92 793,13 гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 21.08.2017 по 05.09.2017 ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 05.09.2017 року № 1382 /26-15-13-10/ НОМЕР_1 , яким встановлено, зокрема, порушення:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18, пункту 49.2 статті 49, статті 36 Податкового кодексу України, а саме, фізичною особою платником податків ОСОБА_1 не подано до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_1 не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу анульованого (прощеного) кредитором ПАТ «Універсал банк» (ЄДРІЮУ 21133352) у 2016 році, у розмірі 411 750,41 грн., відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у загальній сумі 74 115,07грн.

На підстав акту перевірки, 13.10.2017 року податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування № , яким збільшено суму грошового зобов`язання на 92 643,84 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 18 528,77 грн. та № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 170,00 грн. (далі по тексту - оскаржувані ППР).

04.12.2017 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу № 114188-17 в якій визначено суму податкового боргу платника податків станом на 03.12.2017 у розмірі 104 592,73 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 20242,74 грн. та пеня у розмірі 4058,56 грн.

03.08.2020 ГУ ДПС у м. Києві на підставі акту від 30.06.2020 року № 4128/26-15-33-04-11-НОМЕР_1 прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким застосовано до фізичної особи ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 340,00 грн.

Позивач, в інтересах держави, звернувся до суду з даним позовом для стягнення податкового боргу з відповідача.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи, викладені у позовній заяві, та надані докази підтверджують наявність у відповідача податкового боргу, який має бути стягнуто до державного бюджету.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до ст. п. 14.1.137 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Правовими положенням пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.

Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі даних інтегрованої картки, ГУ ДПС у місті Києві нараховано відповідачу податкове зобов`язання в розмірі 92 793,13 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб за результатом річного декларування.

Між тим, як вбачається з доданих до апеляційної скарги копій платіжних доручень за 29.06.2020 року, 15.07.2020 року, 09.08.2020 року, 24.08.2020 року, 22.09.2020 року, 11.10.2020 року, 03.11.2020 року, 06.11.2020 року, 05.12.2020 року, 06.01.2021 року, 03.02.2021 року, 10.02.2021 року, 03.03.2021 року, 18.04.2021 року, 23.04.2021 року, 28.07.2021 року, 09.08.2021 року, 11.08.2021 року, 25.08.2021 року, 26.08.2021 року, 27.08.2021 року ОСОБА_1 погашено наявний податковий борг, на загальну суму 92 793,13 грн.

Крім того, на вимогу ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 року та 11.05.2022 року, ГУ ДПС у місті Києві надано розрахунок сплати податкового боргу ОСОБА_1 , з якого вбачається, що станом на 27.08.2021 року, згідно даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу у ОСОБА_1 заборгованість по сплаті податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів не обліковується.

Тобто, станом на момент розгляду даної справи по суті - 29.09.2021 року, у ОСОБА_1 відсутній податковий борг, з податку на доходи фізичних осіб за результатом річного декларування, який просить стягнути з останнього контролюючий орган.

Таким чином, суд зазначає, що наданими відповідачем доказами підтверджено відсутність податкового боргу в розмірі 92 793,13 грн., який в даному випадку є предметом спору, у зв`язку з чим, вказана суму податкового боргу не підлягає стягненню на користь позивача у судовому порядку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в даному випадку, оскільки ОСОБА_1 податковий борг було сплачено самостійно і в добровільному порядку.

Натомість, судом першої інстанції помилково не надано оцінку спірним правовідносинам в цій частині та не взято до уваги вказані обставини.

Колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши вищезазначені правові положення та обставини справи доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, через їх необґрунтованість та безпідставність.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 15.06.2022 року