Справа № 380/14069/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/14069/21 пров. № А/857/4439/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року (головуючий суддя Крутько О.В., м. Львів, повний текст складено 04.02.2022) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби від 20.05.2021 № 0000069/7.4-19 та податкове повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби від 20.05.2021 № 0000070/7.4-19

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби від 20.05.2021 № 0000069/7.4-19 та від 20.05.2021 № 0000070/7.4-19.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 10 Протоколу ІІ про «Про взаємну адміністративну допомогу в митних справах» «Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони», використання в судових чи адміністративних справах, порушених стосовно порушень митного законодавства, інформації, одержаної відповідно до цього Протоколу, вважається використанням для цілей цього Протоколу. Таким чином, Сторони можуть використовувати в своїх протоколах представлення доказів, звітах і свідченнях, а також у судових розглядах і представлені обвинувачення в судах інформацію, які вони отримали, і документи, з якими вони були ознайомлені відповідно до положень цього Протоколу, як докази.

Так, згідно з ч.8 ст.94 КАС України, згідно яких іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи наведене, твердження суду про те, що отримані від компетентних органів документи повинні бути перекладені на українську мову не відповідає положенням міжнародних договорів, згода на обов`язковість надана Верховного Радою України та ч. 3 ст. 10 Протоколу II про «Про взаємну адміністративну допомогу в митних справах» «Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони»).

З вищевикладеного вбачається, що завірені копії документів по справі складені на іноземній мові, відповідають вимогам ч.8 ст.94 КАС України та визнаються письмовими доказами без їх легалізації та їх використання не заборонено іншими нормативно-правовими актами, в тому числі для органу, який притягає особу до адміністративної відповідальності.

Митне оформлення спірного транспортного засобу відбулося у березні 2020 році та під час митного оформлення автомобіля, згідно електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь - яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури завершені і товар був випущений у вільний обіг»

Факт відсутності зауважень під час здійснення митного оформлення не свідчить про неможливість подальшої перевірки, зокрема митної вартості митницею та вжиття заходів за результатами перевірки.

Відповідно до ст.54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу (ст.336 МКУ).

Відповідно до ст.351 МКУ документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

При цьому, суд не звернув увагу на те, що не відповідають дійсності та обставинам справи твердження позивача про те, що при здійсненні митного оформлення були сплачені усі нараховані митницею податки і збори.

Апелянт зазначає, що при здійсненні декларування товару, позивачем у всіх випадках було самостійно розраховано митні платежі та самостійно обрано перший метод визначення митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України (далі - МК України), митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Процедура декларування врегульована ст. 257 МК України, частиною 8 якої передбачено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари:

а) найменування;

6) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар;

в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах);

г) код товару згідно з УКТ ЗЕД;

ґ) найменування країни походження товарів (за наявності);

д) опис упаковки (кількість, вид);

е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру;

є) фактурна вартість товарів;

ж) митна вартість товарів та метод її визначення;

з) відомості про уповноважені банки декларанта;

и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати:

а) ставки митних платежів;

б) застосування пільг зі сплати митних платежів;

в) суми митних платежів;

г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, на день подання митної декларації;

ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів;

д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати);

7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;

9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Згідно із п.п. 3.3 п. 3 розділу І «Загальні положення» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за № 1372/21684 (далі - Порядок № 651), графи А, С, П/Д Е/І, Г, 6,1 МД паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом.

Відповідно до ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2. ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

У жодному із зазначених позивачем випадків рішення про коригування митної вартості не приймалося.

Таким чином, позивачем було самостійно визначено, задекларовано митну вартість (графа 45 МД) ввезеного товару та нараховано суму митних платежів (графа 47 МД).

Так, за правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 29.09.2015 у справі №807/2094/13-а, в якій колегія суддів задовольняючи заяву митного органу дійшла наступних висновків: «Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, ПДВ, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (підпункт 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК).

Згідно зі статтею 351 МК предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обгрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Крім того, оскаржуване рішення суду касаційної інстанції не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року, 26 червня 2012 року та. 4 липня 2013 року (справи №№ 21-223а11, 21-130а12, 21-202а13 відповідно), згідно з якою, якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов`язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Також, апелянт зазначає, що у рішенні суду зазначено: «Крім, того, рішенням Галицького районного суду міста Львова від 12.04.2021 у справі № 461/1684/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021, визнано протиправно та скасовано постанову Галицької митниці Держмитслужби України від 23.02.2021 у справі про порушення митних правил № 0114/20900/21, згідно якої ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 36 554, 98 грн. Апеляційний адміністративний суд у постанові зазначив, що невідповідність між документами, поданими позивачем та наданими митним органом Королівства Нідерландів без належних доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання особи винною у вчиненні порушення митних правил. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.»

По-перше, у даному випадку митницею була проведена невиїзна документальна перевірка з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів проводяться документальні перевірки відповідно до статті 345 Митного кодексу України, за результатами якої виявлено факт заниження податкових зобов`язань, тобто у спосіб, визначений Митним кодексом України.

Окрім того, відповідно до ч.5-6 ст.78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, рішення Галицького районного суду від 12.04.2021 по справі №461/1684/21 є обов`язковим лише в частині встановлення факту вчинення позивачем порушення митних правил, а не факту заниження податкових зобов`язань.

В даному випадку, відповідач як суб`єкт владних повноважень не повинен доводити наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

По-друге, суду надано належним чином завірені в додатках до відзиву на позовну заяву №7.4-19/21/7110 від 23.09.2021 докази, що підтверджують факт подання митної декларації та заявлення у такій митної вартості у меншому розмірі, що вказує на наявність умислу на заниження митної вартості з метою зменшення розмірі митних платежів.

При цьому, відповідно до Розділу II наказу Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 року №1204 «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових податкових зобов`язань зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадку, якщо: результати митного контролю отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Галицькою митницею Держмитслужби за митною декларацією від 04.03.2020 ІМ40ДЕ № UA209180/2020/015055 проведено митне оформлення транспортного засобу марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», універсал, номер кузова НОМЕР_1 , модельний рік 2008 р.в., колір синій, тип двигуна дизель, п/маса 1895 кг., об`єм 1998 м3, потужність 93kw, колісна формула - 4х2, загальна кількість місць для сидіння 5, кількість дверей 5, призначений для використання на дорогах загального коритування. До декларації додано товаросупровідні документи, зокрема: рахунок-фактуру б/н від 22.02.2020; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , видані 13.11.2019 компетентними органами Королівства Нідерланди. Згідно поданих документів продавцем товару є громадянин ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), покупцем товару громадянин України ОСОБА_2 . Фактурна та митна вартість становить 1100 євро (30 454,16 грн). Загальна сума сплачених митних платежів за вказаною декларацією становить 64508,01 грн.

17.12.2020 на адресу Галицької митниці ДМС надійшов лист Державної фіскальної служби України № 08-01/20-02-01-01/7.4/17181, в якому зазначено, що нідерландська компанія «AutobedriifNeplenbroek» здійснила продаж автомобіля «TOYOTA», модель «AVENSIS», універсал, що використовувався, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 2 475 Євро.

До листа митних органів Королівства Нідерланди від 21.10.2020 долучено копії рахунку-фактури № 20200167 від 25.02.2020, фото касової книги та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

23.02.2021 Галицькою митницею ДМС винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0114/20900/21, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 36 554, 98 грн.

За результатами документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 04.03.2020 № UA209180/2020/015055 складено акт від 28.04.2021 № 23/7.4-19/ НОМЕР_4 та прийнято податкові повідомлення-рішення 20.05.2021 № 0000069/7.4-19 та № 0000070/7.4-19.

Перевіркою встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та при митному оформленні товару громадянином України ОСОБА_2 надано документи, які містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні транспортного засобу марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», універсал, номер кузова НОМЕР_1 занижено митну вартість на суму 38067,7 грн, чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України.

На підставі акта від 28.04.2021 № 23/7.4-19/ НОМЕР_4 документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 04.03.2020 № UA209180/2020/015055 Галицькою митницею Держмитслужби прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 № 0000069/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 3806,77 грн. та податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 № 0000070/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 10468,61 грн. (8374,89 грн. за податковими зобов`язаннями, 2093,72 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно зі статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини першої статті 270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються» законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом (частина друга статті 270 Митного кодексу України).

Частиною першою статті 272 Митного кодексу України визначено, що ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 277 Митного кодексу України об`єктами оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Статтею 289 Митного кодексу України передбачено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України; після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції з`ясовано, що при митному оформленні транспортного засобу марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», універсал, номер кузова НОМЕР_1 згідно митної декларації ІМ40ДЕ №UA 209180/2020/015055 від 04.03.2020 на підтвердження митної вартості, визначеної за першим методом, надано митному органу договір купівлі-продажу автомобіля без номера від 22.02.2020, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи.

Під час митного оформлення автомобіля, згідно електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь-яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури були завершені і товар був випущений у вільний обіг. Жоден з документів, які надавалися для митного оформлення товарів за ІМ40ДЕ №UA 209180/2020/015055 у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Підставою для висновків акту перевірки про порушення позивачем норм п.2 ч.2 ст. 52, п.1,5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України та пп. в) пункту 185.1 ст. 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита та податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 04.03.2020 № UA209180/2020/015055 послужила інформація митних органів Королівства Нідерланди наведена у листі від 21.10.2020 № NL20DZA00210274WZ до якого долучено копії рахунку-фактури № 20200167 від 25.02.2020 року, фото касової книги та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Проте, документи, які використані відповідачем при проведенні перевірки не були перекладені на українську мову, копії таких документів подані неналежної якості та не засвідчені у встановленому порядку, а тому суд першої інстанції вірно вважав, що є неналежними доказами у справі. Також, відповідачем не надано належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів на підтвердження своїх висновків про придбання позивачем указаного транспортного засобу за ціною за ціною 2 475 Євро.

Відповідач не обґрунтував надання переваги документам отриманим від нідерладської сторони, а не документам поданим до митного оформлення в Україні.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5186 від 04.03.2020 атестований судовий експерт Іванець В. Я., провівши дослідження та розрахунки, прийшов до висновку, що вартість на кордоні без врахування митних платежів та зборів автомобіля «TOYOTA», модель «AVENSIS», універсал, що використовувався, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`ємом 1998 см. куб, синього кольору становить 1100 Євро. Отже, вказана у експертному висновку ціна придбаного ОСОБА_4 автомобіля відповідає ціні, вказаній у договорі купівлі-продажу від 22 лютого 2020 року, та визначеній при митному оформленні транспортного засобу 1100,00 євро.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив рішенням Галицького районного суду міста Львова від 12.04.2021 у справі № 461/1684/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021, визнано протиправно та скасовано постанову Галицької митниці Держмитслужби України від 23.02.2021 у справі про порушення митних правил № 0114/20900/21, згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 36 554, 98 грн. Апеляційний адміністративний суд у постанові зазначив, що невідповідність між документами, поданими позивачем та наданими митним органом Королівства Нідерландів без належних доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання особи винною у вчиненні порушення митних правил. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року по справі №380/14069/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.В. Ніколін

О.М. Гінда

повний текст складено 16.06.2022