Справа № 160/6545/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2022 року Справа № 160/6545/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 Янушкевич Т.В. Пономаренко В. Миргородська Г.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей про визнання протипранвими дій та стягнення середньої заробітної плати за час безпідставного не виконання рішення суду
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.07.2021 року та від 06.07.2021 року просить суд:
визнати протиправними дії Фонду державного майна України, які виразилися у безпідставній та тривалій затримці щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2684/16;
визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей, які виразилися у порушенні статей 49,116 та 117 КЗпП України у вигляді не надання позивачу довідок про нараховані суми, належні працівникові в день звільнення станом на 11.04.2016 року та на 19.10.2020 року та не проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні;
стягнути з солідарно з Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей на користь позивача середній заробіток (середню заробітну плату) за час безпідставного невиконання судового рішення за період з 11.04.2016 року по 19.10.2020 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області;
вказане рішення суду виконано відповідачем лише 08.10.2020 року;
за вказаних обставин відповідачі тривалий час протиправно не виконували рішення суду;
також відповідачі не надали позивачу на момент його звільнення повної інформації та копій документів про заробітну плату, її складові на момент звільнення 11.04.2016 року та 19.10.2020 року, що є порушенням вимог статті 116 та 117 КЗпП України;
за затримку виконання рішення суду відповідачі повинні виплатити позивачу середній заробіток у порядку статті 236 КЗпП України;
оскільки фінансування та затвердження кошторису, а також виплата заробітної плати начальникам регіонального відділення ФДМ України здійснюється ФДМ України або за погодженням з ФДМ України, то з метою не допущення непорозумінь між відповідачами стосовно виплати позивачу середнього заробітку у порядку статті 236 КЗпП України, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення солідарно з відповідачів вказаної суми.
Ухвалою суду від 25.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач 1 ФДМ України, надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
позивачем пропущено строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду;
регіональне відділення є юридичною особою, має рахунки в органах казначейської служби України, мають самостійний баланс; посада начальника регіонального відділення міститься у штатному розписі саме регіонального відділення; заробітну плату начальник регіонального відділення отримує саме в регіональному відділенні, а не у ФДМ України; апарат ФДМ України не може нести відповідальність на іншу юридичну особу.
Відповідач 2 - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей, надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
позивачем пропущено строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду;
відповідач не здійснював нарахування заробітної плати позивачу за період з 12.04.2016 року по 08.10.2020 року;
поновлення позивача на посаді віднесено до компетенції ФДМ України, а тому саме ДФМ України повинен відшкодувати позивачу середній заробіток (середню заробітну плату) за час безпідставного невиконання судового рішення;
позивач невірно вирахував середній заробіток за період з 12.04.2016 року по 19.10.2020 року, а саме: безпідставне врахування щомісячної премії у розмірі 100% та надбавки за високі досягнення (позивач у спірних період не працював, а тому врахування премії та надбавки є безпідставним), не враховано заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, допомога по безробіттю); під час здійснення розрахунку середньої заробітної плати повинен братися лише оклад за посадою, яку обіймав до звільнення позивач, за два місяці перед звільненням без урахування підвищення окладу за посадою, яке відбулося у період затримки виконання рішення суду.
Ухвалою суду від 28.07.2021 року адміністративний позов в частині заявленої позовної вимоги - стягнути солідарно з Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середню заробітну плату) за час безпідставного невиконання судового рішення за період з 11.04.2016 року по 19.10.2020 року включно залишено без розгляду через пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду.
Ухвалою суду від 28.08.2021 року провадження у справі зупинено через подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу суду від 28.07.2021 року.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року про залишення позовної заяви в частині заявлених позовних вимог без розгляду та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суд апеляційної інстанції у постанові від 04.10.2021 року окремо вказав про те, що до позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час безпідставного невиконання судового рішення згідно статті 236 КЗпП України не підлягає застосуванню строк звернення з позовом до суду.
Ухвалою суду від 11.11.2021 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 10.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з підстав які вказані у відзивах на позовну заяву.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін встановив наступне.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16, яка набрала законної сили 24.11.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 року № 48-р та поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; постанова суду в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.
08.10.2020 року Фонд державного майна України видав наказ № 364-р «Про поновлення ОСОБА_1 », яким поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 12.04.2016 року.
Вказаний вище наказ видано на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16, про що безпосередньо вказано у самому наказі.
16.10.2021 року Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях видало наказ № 342-к «Про вихід на роботу ОСОБА_1 », яким наказано вважати позивача такою, що приступила до роботи на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 16.10.2020 року.
Також судом встановлено, що Фонд державного майна України видав наказ від 16.10.2020 року № 378-р «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 », яким наказано встановити з 12.04.2016 року позивачу надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу.
Судом встановлено, що Фонд державного майна України видав наказ від 16.10.2020 року № 374-р «Про встановлення рангу державного службовця ОСОБА_1 », яким наказано присвоїти позивачу з 01.05.2016 року у межах відповідної категорії посад найнижчий 6 ранг державного службовця.
19.10.2020 року Фонд державного майна України видав наказ № 380-р «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнив позивача з 19.10.2020 року в порядку переведення з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей.
Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу відповідачі не виплатили заробітну плату за період з 12.04.2016 року, тобто з дня поновлення на посаді, по день видання наказу Фонду державного майна України від 08.10.2020 року № 364-р «Про поновлення ОСОБА_1 ».
Частина друга статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Як свідчать встановлені обставини справи, заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправними дій Фонду державного майна України, які виразились у тривалій та безпідставній затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача, безпосередньо пов`язані з висновками позивача щодо протиправності невиконання відповідачем постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2684/16.
В разі, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то відповідно останній має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності відповідача.
Враховуючи те, що позивач зазначаючи про протиправність дій Фонду державного майна України при виконанні ним судового рішення, звернувся до суду, саме з позовною заявою, в той час як положеннями ст. 383 КАС України встановлено інший порядок вирішення даного питання, відповідно останнім обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.
Таким чином, з огляду на викладене відсутні правові підстави для визнання протиправними дії Фонду державного майна України, які виразилися у безпідставній та тривалій затримці щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2684/16.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у пунктах 25-28 постанови від 21.11.2019 року у справі № 1140/5/19.
Одночасно суд звертає увагу на те, що не є можливим рішенням суду в окремій справі встановлювати протиправність не виконання іншого рішення суду в іншій справі. Встановлення протиправності дій стосовно не виконання судового рішення повинно відбуватись у межах тієї справи, у якій постановлено рішення, яке не виконано.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги визнати протиправними дії Фонду державного майна України, які виразилися у безпідставній та тривалій затримці щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2684/16.
Щодо позовних вимог - визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей, які виразилися у порушенні статей 49, 116 та 117 КЗпП України у вигляді не надання позивачу довідок про нараховані суми, належні працівникові в день звільнення станом на 11.04.2016 року та на 19.10.2020 року та не проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні, то суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
У відповідності до статті 116 КЗпП України про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою відповідних сум.
Як свідчать встановлені обставини справи, заявлені позивачем дана позовна вимога обґрунтованим тим, що відповідачі під час звільнення позивача з роботи не повідомили позивача про нараховані суми, належні працівникові при звільненні.
За вказаних обставин суд вважає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей під час надало позивачу інформацію про нараховані суми, належні працівникові в день звільнення станом на 11.04.2016 року та на 19.10.2020 року.
Вимога позивача - визнати протиправними дій стосовно не проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні з позивачем, не є ефективним способом захисту порушених прав позивача та її задоволення не призведе до поновлення прав позивача.
Одночасно суд зазначає, що у разі не погодження позивача із сумою розрахунку, який був проведений з ним під час звільнення зі служби, останній не позбавлений можливості подати позов про стягнення недотриманої заробітної плати та інших виплат.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
Щодо стягнення середнього заробітку у відповідності до вимог статті 236 КЗпП України.
Відповідно до ст. 235 КАС України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Приписами ст. 236 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа № 552/3404/17).
Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16, яка набрала законної сили 24.11.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 року № 48-р та поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; постанова суду в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.
За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Негайно виконуються судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
У відповідності до частин 3 статті 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України.
Відтак, з огляду на вказане, суд доходить висновку, що у Фонду державного майна України наявний обов`язок по поновленню позивача на посаді, шляхом видання відповідного наказу, що й було зроблено Фондом державного майна України.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області поновлений був лише 08.10.2020 року, тоді як постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 в частині поновлення позивача на роботі підлягала негайному виконанню, що свою чергу свідчить про затримку Фонду державного майна України виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України.
Приписи ст. 236 КЗпП не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема, не пред`явив рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитись на роботі.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, що викладені в постанові від 25.06.2015 по справі № 6-511цс16.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.10.2021 рокуу у справі № 813/2837/18 законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ про допуск до роботи. При цьому працівник повинен бути обізнаним з наявністю наказу про його поновлення на роботі.
Відповідачами не надано суду доказів об`єктивної неможливості вчасного виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 в частині поновлення позивача на роботі.
Стосовно особи, з якої необхідно стягнути середній заробіток у відповідності до вимог статті 236 КЗпП України.
Сторони не заперечують та судом встановлено, що наказ про поновлення на роботі позивача виданий саме Фондом державного майна України, тим самим постанова суду першої інстанції від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 в частині поновлення позивача на посаді виконано.
Викладене свідчить, що вимога про стягнення середнього заробітку за невиконання рішення суду повинна бути заявлена до належного відповідача - Фонду державного майна України як роботодавця, а не до структурного підрозділу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях, оскільки саме Фонд державного майна України поновив позивача на роботі.
Аналогічну позицію займає Третій апеляційний адміністративний суд у постановах від 07.10.2020 року у справі № 280/5242/19 та від 12.05.2021 року у справі № 280/1424/20, а також Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 року у справі №1140/5/19.
Стосовно строку виплати середнього заробітку у відповідності до вимог статті 236 КЗпП України.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі; та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 року у справі № 640/7825/19 та у постанові від 08.09.2021 року у справі № 721/910/19.
Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «Затримка» (синонім зволікання), за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15).
Судом під час розгляду справи встановлено, що з боку ФДМ України мала місце затримка виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 в частині поновлення позивача на роботі: позивача поновлено на службі з 12.04.2016 року лише 08.10.2020 року, що видно з наказу Фонду державного майна України від 08.10.2020 року № 364-р.
Період затримки виконання рішення обраховується з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року, тобто з наступного дня після ухвалення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16, яка в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню, по 07.10.2020 року, оскільки 08.10.2020 року ФДМ України видав наказ про поновлення позивача на посаді.
Отже, середній заробіток за статтею 236 КЗпП України повинен бути розраховано починаючи з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно, а не з 11.04.2016 року по 19.10.2020 року, як вказує позивач у позовній заяві, оскільки 19.09.2016 року є днем ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді, а датою поновлення позивача на посаді є саме дата видання наказу Фондом державного майна України про поновлення позивача на посаді, тобто саме 08.10.2020 року.
За період з 08.10.2020 року включно по день звільнення позивача зі служби підлягає нарахуванню та виплаті саме заробітна плата, а не середній заробіток згідно статті 236 КЗпП України.
За період з 12.04.2020 року по 19.09.2020 року не підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток, оскільки вказаний вище період досліджувався у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2694/16 та у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 12.04.2020 року по 19.09.2020 року судом було відмовлено.
Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу за період з 20.09.2016 року по 08.10.2020 року відповідачі не виплачували заробітну плату.
Згідно п. «з» ч. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від от 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення
суду.
Відповідно до п. «л» Порядок № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Абзац 4 частини 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 визначає, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують
місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Відповідно до пункту 4 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму; н) винагороди державним виконавцям; о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.
Отже, під час обчислення середньої заробітної плати позивача повинні бути враховані як посадовий оклад так і надбавка за слугу років 50%, а також доплата за 6 ранг державного службовця і щомісячні премії, оскільки останні мають постійних характер.
Безпідставними є посилання відповідачів на необхідність відрахування із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період суми заробітної плати позивача, отриманої під час праці позивача на іншому підприємстві (установі, організації) після його звільнення, які гуртуються на положеннях п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки викладені у вказаній постанові роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248- IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», а положення ст. 235 КЗпП України відповідних застережень не містять.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.06.2018 по справі № 826/808/16, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Судом також під час розрахунку середнього заробітку враховано підвищення посадового окладу за посадою, яку обіймав позивач, у період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно.
Оскільки відповідачами не надано суду в якості доказу належного та допустимого розрахунку середнього заробітку позивача за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно, то суд враховує дані наведені у розрахунку, який зроблено самостійно позивачем однак лише за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно, оскільки у ньому враховано як посадовий оклад так і надбавка за слугу років 50%, а також доплата за 6 ранг державного службовця і щомісячні премії, а також і підвищення посадового окладу за посадою позивача у період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно.
Розмір середньої заробітної плати за період з 20.09.2016 року по 31.12.2016 року становить 75 094,60 грн. (9011,35 грн. середній заробіток за період з 20.09.2016 року по 30.09.2016 року + 66 083,25 грн. середній заробіток з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року).
Розмір середньої заробітної плати за 2017 рік 274 200 грн. згідно розрахунку позивача.
Розмір середньої заробітної плати за 2018 рік 360 000 грн. згідно розрахунку позивача.
Розмір середньої заробітної плати за 2019 рік 386 910 грн. згідно розрахунку позивача.
Розмір середньої заробітної плати за період з 01.01.2020 року по 07.10.2020 року становить: 322 178,57 грн. (313 875 грн. (середня заробітна плата позивача за період з 01.01.2020 року по 01.10.2020 року згідно розрахунку позивача) + 8 303,57 грн. (середня заробітна плата позивача за період з 01.10.2020 року по 07.10.2020 року включно).
Розмір середньої заробітної плати позивача за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно становить: 1 418 383,17 грн.
Судом для розрахунку середнього заробітку використано за основу дані наведені у розрахунку позивача за період з 20.09.2016 року по 19.10.2020 року, що викладено у Додатках № 1-6, який надано позивачем 06.06.2022 року разом із клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи.
Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу у розмірі 1 418 383,17 грн. наведена без урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язових платежів.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ч.3 ст.139 КАС України, оскільки позов задоволено частково.
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час за час затримки виконання рішення суду за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 1 418 383,17 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів).
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 454 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 червня 2022 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін