Справа № 260/851/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/851/19 пров. № А/857/3007/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд звіту про виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 17 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо обмеження з 01 січня 2016 року максимального розміру пенсії на рівні 70 % від відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) його пенсії з 01 січня 2016 року у розмірі 89 % від відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 та у відповідності до довідки Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області (про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) від 20 березня 2018 року № .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 89% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

19 травня 2021 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача в порядку статті 382 КАС України, в якій просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подати до Закарпатського окружного адміністративного суду у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення у повному обсязі; виконати всі інші необхідні дії, для повного виконання судового рішення по даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року про відмову у встановленні контролю за виконанням рішення скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у місячний строк з дати отримання цієї ухвали подати до Закарпатського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення суду від 24 березня 2020 року у цій справі.

01 листопада 2021 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду суду надійшов звіт від 27 жовтня 2021 року № 0700-0801-7/41365 Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо виконання рішення суду від 24 березня 2020 року у справі № 260/851/19, у якому вказано, що 28 квітня 2020 року в добровільному порядку виконало рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 260/851/19. Проведено стягувачу перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року у розмірі 89 % грошового забезпечення та виплату її у новому розмірі 8936,36 грн з 23 квітня 2020 року. При цьому зазначено, що виплата різниці пенсії в сумі 92715,45 грн нарахована за період із 01 січня 2016 року до набрання судовим рішенням законної сили (до 22 квітня 2020 року), буде здійснюватися Пенсійним Фондом України після надходження коштів з Державного бюджету України. До звіту додано Розрахунок виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року.

23 грудня 2021 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 в порядку статті 382 КАС України, в якому просив: призначити розгляд звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у судовому засіданні, щодо виконання рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №: 260/851/19 від 24 березня 2020 року, відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, у зазначеній справі, якою відповідача зобов`язано подати звіт у місячний термін із дня отримання даної ухвали суду; не приймати поданий звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оскільки дане рішення суду не було виконане у повному обсязі; вчинити всі інші необхідні дії, щодо зобов`язання відповідача на виконання рішення суду по справі № 260/851/19 від 24 березня 2020 року, в повному обсязі; розглянути питання накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за невиконання судового рішення по справі № 260/851/19.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у місячний строк з дати отримання цієї ухвали подати до Закарпатського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення суду від 24 березня 2020 року у цій справі. Вказує, що на виконання даної ухвали відповідачем був підготовлений та направлений звіт до Закарпатського окружного адміністративного суду. Проте, на думку позивача, відповідачем так і не було виконано рішення суду, оскільки відповідач обмежився тільки формальною відпискою, про неможливість виконання даного рішення суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 23 грудня 2021 року про розгляд звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо встановлення судового контролю у справі № 260/851/19 відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано звіт про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року, в якому зазначено про виконання його вимог у повному обсязі, вжито всіх залежних від відповідача заходів з метою виконання судового рішення. Крім того, винна поведінка відповідача та/або керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду відсутня, тому відсутні підстави для накладення штрафу.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення нового терміну подачі судового звіту та виконання інших необхідних дій для забезпечення виконання рішення в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвалу є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розгляд звіту. Зокрема, зазначає, що саме внаслідок протиправних дій відповідача у позивача виникла заборгованість по пенсії у сумі 92715,45 грн, тому дана заборгованість має бути погашена за його рахунок, а не за рахунок Держави. Вказує, що при поданні звіту відповідач не надав суду доказів про неможливість виконання судового рішення, не зазначив і не надав підтверджуючих документів про те, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів щодо виконання судового рішення. Вважає, що відповідачем зроблена формальна відписка для суду першої інстанції, а рішення суду не було виконано в повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що Головним управлінням вжито всіх залежних від нього заходів з метою виконання рішення, винна поведінка відповідача та/або керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду відсутня. Вказує, що ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняє використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для встановлення нового строку подання звіту про виконання рішення суду та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписами ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07 липня 1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частиною 1 ст. 255 КАС України врегульовано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина до Державного бюджету України.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо прийняття чи не прийняття поданого звіту. Суд вправі лише відповідною ухвалою встановити новий строк подання звіту або накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду штрафу у відповідному розмірі.

Разом з тим, такі заходи судового контролю підлягають до застосування у разі неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.

Приписами ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Із матеріалів справи слідує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 89% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що відмова відповідача з приводу виконання судового рішення у повному обсязі з посиланням на те, що нарахована різниця пенсії в розмірі 92715,45 грн має бути виплачена за рахунок коштів державного бюджету, жодним чином не свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів для належного виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає такі доводи скаржника необгрунтованими з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області подано звіт про виконання судового рішення у справі від 27 жовтня 2021 року за № 0700-0801-7/41365. Зазначено, що 28 квітня 2020 року на виконання вищевказаного рішення проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у розмірі 89% грошового забезпечення та виплату її у новому розмірі 8936,36 грн з 23 квітня 2020 року. Сума різниці в пенсії (92715,45 грн) нарахована за період з 01 січня 2016 року по 22 квітня 2020 року облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Звернуто увагу на те, що згідно зі ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Вказано, що Головним управлінням 07 жовтня 2021 року скеровано до Пенсійного фонду України запит щодо виділення коштів для виплати позивачеві належної суми боргу (оформлений листом за вих.№ 0700-0404-5/38458. До звіту долучено вказаний лист, рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 28 квітня 2020 року, розрахунок на доплату пенсії (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № від 28 квітня 2020 року (а.с. 233-234, 236-238).

Крім того, з матеріалів справи слідує, що на відповідне звернення позивача відповідач листом від 26 квітня 2021 року № 1661-1526/Р-02/8-0700/21 повідомив, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених бюджетних асигнувань. Вказано, що сума боргу в розмірі 92715,47 грн буде виплачена після виділення коштів із Державного бюджету України на такі цілі (а.с. 167).

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України у Закрапатській області № 818-917/Р-02/8-0700/20 від 08 травня 2021 року, різниця в пенсії за період до набрання судовим рішенням законної сили з 01 січня 2016 року по 22 квітня 2020 року у сумі 92715,45 грн. включена до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена після виділення коштів Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету в порядку, затвердженому Постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (а.с.168).

Також, судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області звернулось до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України із листом № 0700-0404-5/38458, у якому просило розглянути питання виділення коштів для проведення виплат згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року по справі № 260/851/19. Вказано, що заборгованість згідно вказаного рішення за період з 01 січня 2016 року по 22 квітня 2020 року в сумі 92715,45 включено в реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с.235).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За приписами підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За змістом п. 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Частинами 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п.п. 20, 29 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Таким чином, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Колегія суддів зазначає, що встановлення нового строку подання звіту, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф є правом суду, що застосовується у разі наявності відповідних підстав та з метою забезпечення контролю за процесом виконання відповідного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована позивачу різниця пенсії в розмірі 92715,45 грн має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Крім того, виділення коштів із Державного бюджету на погашення заборгованості з виплати пенсії не залежить від волі керівника територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності та накладення штрафу.

Проаналізувавши поданий відповідачем від 27 жовтня 2021 року № 0700-0801-7/41365 звіт про виконання рішення суду та додатки до нього, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не ухилявся від виконання рішення суду у даній справі, оскільки останнім таке рішення в частині проведення перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення виконано в повному обсязі, відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд звіту про виконання судового рішення у справі № 260/851/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.