Справа № 303/2713/22
Суддя: Монич В. О.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №303/2713/22
2-а/303/69/22
ряд.стат.звіту №140

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого-судді Монич В. О.

при секретарі Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції МВС про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

20.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом про визнання незаконною, протиправною і скасування постанови серії БАА № 124911 від 06.01.2022 року, та закриття на підставі п.1 ст.247 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ..

Позовні вимоги мотивує тим, що вважає вищевказану постанову винесеною незаконно та необгрутовано. В оскаржуваній постанові не конкретизовано та не підтверджено доказами відстань, а відеофіксація на «боді-камери» не може бути доказом. З приводу вимушеної тимчасової стоянки позивач надав працівникам поліції пояснення, що являється мешканцем будинку АДРЕСА_1 заїзд до якого здійснюється з АДРЕСА_2 , який зачиняється на ворота, або з пл..Миру і оскільки приїхавши додому виявив, що ворота зачинені і тому позивач пробував заїхати з пл.Миру через «дуфорт», але рух через нього до місця постійної стоянки виявився неможливим через велику кількість припаркованих автомобілів, а тому позивач був змушений тимчасово зупинитися на в`їзді в дуфорт поки йому не принесуть ключі. Зазначає, що своїми діями перешкод дорожньому руху іншим ТЗ він не створював, а виїзд з прилеглої території до будинку АДРЕСА_3 не підпадає під поняття «дорожня обстановка». Для громадянина ОСОБА_2 , який викликав по «102» наряд УПП, ніякої небезпеки для руху не було, доказів, що він приїхав туди на своєму ТЗ немає.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яку відповідач отримав 05.05.2022 року.

11.05.2022 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 258 ч. 4 та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, (далі - Інструкція) інспектором було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення. Інспектор мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення на місці. З цього приводу відповідач посилається суду на правову позицію колегії суддів Касаційного адміністративного Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018). Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, зафіксованих в автоматичному режимі, зокрема, передбаченого статтею 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення. В разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський зобов`язаний згідно «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. Поліцейський здійснює свої діяльність перебуваючи під Присягою складеною на вірність українському народові і несе кримінальну відповідальність за її порушення. Отже, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

17.05.2022 року представником позивача Захарчук І.І. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що посилання відповідача на Постанову КАС ВС у справі № 4б5/бб77/1б-а від 21.11.2018 є недоречним оскільки у даному випадку йде мова про порушення п.2.4 (а) ПДР - відсутність страхового поліса (ст.126"КУпАП). Окрім того, зазначена постанова від 07.11.2021 року серії ЕАО № 5001773 у справі про адмінправопорушення по ч.2 ст.122 КУпАП була оформлена особою, яка не була присутня при огляді місця порушення ПДР України, постанову не виносила і ніякого відношення до цієї справи не мала, при цьому ніякого протоколу відповідно статті 256 КУпАП не складалося. Крім того, вважає у даній ситуації дії позивача слід оцінити як такі, що він перебував у стані крайньої необхідності (ст.18 КУпАП), оскільки задля збереження належного транспортного засобу, змушений був тимчасово залишити його при в`їзді в «дуфорт» прилеглої території до свого будинку №22, бо іншого місця стоянки поблизу не було і залишити автомобіль без догляду і у будь-якому місці поблизу місця проживання було неможливо. Відтак можливість пошкодження чи угону ТЗ, власником якого є позивач, була більш ймовірною, аніж надумана «небезпека» для інших ТЗ чи їхніх володільців. Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови серії БАА №124911 від 06.01.2022 року, оскільки сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, викладені у Постанові від 26.04.2018 року по справі №338/1/7, оскільки постанова повинна відповідати вимогам ст.ст.283-284 КУпАП. У ній зокрема повинно бути наведено: докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, якщо на такі посилався правопорушник. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути доказом, вчинення особою такого правопорушення і тому просить задоволити позовні вимоги ви повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.

Так, згідно ст.288 ч.1 п.3 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.289 КУпАП, ст.286 ч.2 КАС України скаргу на рішення (постанову) по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З постанови серії БАА № 124911 від 06.01.2022 року вбачається, що 07.11.2021 року о 20:20 годині, ОСОБА_1 на пл..Кирила і Мефодія, 24 в м.Мукачево, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з НОМЕР_1 здійснив стоянку транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території двору чим спричинив перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.15.9.и та 15.10.д ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.122 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 680 гривень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиню третьою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно п.15.9.и Правил дорожнього руху: «Зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду».

Відповідно до п.15.10.д Правил дорожнього руху: «Стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів».

Згідно пункту 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283 і 284 КУпАП У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, що він дійсно здійснив стоянку на в`їзді в «дуфорт» оскільки не мав ключів від воріт, а заїхати до місця постійної стоянки не зміг через велику кількість автомобілів на стоянці у дворі та дорозі до свого будинку, а отже на його думку здійснив вимушену стоянку і перебував у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження ОСОБА_1 про те, що він здійснив стоянку на в`їзді в двір будинку в умовах крайньої необхідності не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено, що такими діями усунуто дійсну, реальну, а не уявна загроза зазначеним вище інтересам, та і взагалі не аргументовано в чому полягала загроза.

Стосовно тверджень позивача про відсутність суттєвих перешкод дорожньому руху та про відсутність створення загрози безпеці руху суд зазначає наступне.

Пунктом 2 підпункту з) частини 3 статті 265-4 КУпАП визначено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як вбачається з доданого до матеріалів справи відеозапису, та не заперечується самим позивачем, автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з НОМЕР_1 дійсно здійснив стоянку транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території двору.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до «Інструкцієї з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, якщо у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За змістом ч.ч.2, 4, 5ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283КУпАП.

За результати розгляду відповідно до ст. 283 КУпАП орган (посадова особа) виносить постанову у справі.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КупАП, постанова серії БАА № 124911 від 06.01.2022 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є обґрунтованою та винесеною відповідно до норм закону, а отже позивачем не доведено позовних вимог з огляду на це суд не вбачає законних підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції МВС про визнання незаконною, протиправною і скасування постанови серії БАА № 124911 від 06.01.2022 року, та закриття на підставі п.1 ст.247 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_4 ;

Представник позивача: Захарчук Іван Іванович, АДРЕСА_5 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції МВС, м.Ужгород, вул.Олега Кошового, буд.2, Закарпатська область, поштовий індекс - 88006;

Повний текст рішення виготовлено 16.06.2022 року.

Головуючий В.О. Монич