Справа № 580/6330/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6330/21 Суддя першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року Головне управління ДПС у Черкаській області (далі - Позивач, ГУ ДПС у Черкаській області) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 56 085,15 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг виник у Відповідача на підставі самостійно визначених сум грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб, а також податку на доходи фізичних осіб, а тому з огляду на дотримання Позивачем процедури, яке передує зверненню до суду із вказаним позовом, кошти підлягають стягненню. Крім того, суд підкреслив, що сплата 9 425,92 грн не може бути належним виконанням зобов`язання, адже ФОП ОСОБА_1 задекларовано дохід від отримання незалежної професійної діяльності, а не від оренди приміщень. Окремо суд звернув увагу, що уточнюючої декларації з орендної плати за період з 01 березня по 30 квітня 2020 року Відповідачем не подавалося.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою позовну заяву залишити без розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом залишено поза увагою пропуск Позивачем тримісячного строку звернення до суду, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки до спірних правовідносин визначений п. 102.4 ст. 102 ПК України 1095-денний строк не застосовується. Також наголошує, що судом безпідставно не було враховано сплату АТ «СК «Країна» грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 9 425,92 грн, а також подання ФОП ОСОБА_1 уточнюючої податкової декларації 22.10.2021.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Черкаській області просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що контролюючим органом дотримано алгоритм дій, що зумовлюють виникнення в останнього права на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу. Підкреслює, що до спірних правовідносин застосовуються спеціальні визначені ПК України, а не КАС України строки, що підтверджується позицією Верховного Суду. Окремо зауважує, що податковий борг ФОП ОСОБА_1 було зменшено шляхом подання останньою уточнюючих податкових декларації про майновий стан і доходи 22.20.2021, однак зменшити відповідні позовні вимог ГУ ДПС у Черкаській області не мало змоги з огляду на положення ст. 47 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду у Відповідача існувала несплачена податкова заборгованість з:

- орендної плати з фізичних осіб в сумі 46 659,23 грн, яка виникла з податкових декларацій з плати за землю (а.с. 14-16, 20-25, 29-31), а також залишку непогашеної пені в сумі 1 220,53 грн (а.с. 3-5);

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 9 425,92 грн, яка виникла з податкових декларацій про майновий стан і доходи (а.с. 17-19, 26-28).

Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що податкова вимога форми «Ф» від 18.05.2016 №913-17 на суму 20 411,73 грн направлялася на адресу платника податків та була повернута за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 6-8) і також не була оскаржена.

Відтак, на переконання Черкаського окружного адміністративного суду, з огляду на те, що податкові зобов`язання самостійно визначені платником, а процедура звернення до суду із позовом про стягнення податкової заборгованості була дотримана, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами абзаців 3-4 пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як було встановлено раніше, вимога від 18.05.2016 №913-17 направлялася на адресу платника податків, однак повернулася у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Викладене, з урахуванням наведених вище норм, свідчить про те, що указаний індивідуальний акт, який направлений Відповідачу на податкову адресу (19400, Черкаська обл., Корсунь-Шевченківський р-н., м. Корсунь-Шевченківський, вул. Росьова, 35), було вручено ФОП ОСОБА_1 належним чином.

Аналогічна позиція щодо належності вручення рішень податкових органів висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, самостійно визначені Відповідачем у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017 рік та за 2018 рік, суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7 253,77 грн та у розмірі 2 172,15 грн, а також зобов`язання, визначені у податкових деклараціях з плати за землю за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік в сумі 1 389,85 грн, 16 678,20 грн, 16 678,20 грн, 16 678,20 грн відповідно, є узгодженими, як і залишок непогашеної пені за цим платежем в сумі 1 220,53 грн.

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, Черкаський окружний адміністративний суд правильно визнав необґрунтованим твердження Відповідача про те, що з орендної платі за землю останній скористався пільгою, встановленою на підставі Закону України від 17.03.2020 №544-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України, та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Так, пунктом 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у редакції згаданого вище Закону передбачено, що не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 30 квітня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності. При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за відповідні місяці. Фізичним особам - платникам плати за землю перерахунок здійснюється контролюючим органом.

Разом з тим, як правильно підкреслив суд першої інстанції, Відповідачем не використано своє право на подання уточнюючої податкової декларації щодо відображення змін податкового зобов`язання із сплати орендної плати за період з 1 березня по 30 квітня 2020 року, а тому посилання його на відповідні норми права є необґрунтованими.

Надаючи оцінку посиланню Апелянта на необхідність залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск Позивачем передбаченого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України тримісячного строку звернення до суду, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 2 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до пункту 102.4. статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Верховний Суд аналізуючи наведені вище норми права у постанові від 25.02.2020 у справі №1340/5767/18, висловив думку, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Указана позиція підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 12.10.2021 у справі № 819/1399/17 та від 18.05.2022 у справі № 640/26239/20.

Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковість аргументів апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України.

Проте, у розрізі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що граничним строком сплати самостійно визначених зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за податковою декларацією від 17.02.2017 за січень 2018 року було 30.01.2018, а за податковою декларацією від 15.02.2018 за лютий - липень 2018 року було 02.03.2018, 30.03.2018, 30.04.2018, 30.05.2018, 30.06.2018 та 30.07.2018 відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем подано позов до суду 26.08.2021, а тому, у цьому спорі може бути стягнутий податковий борг, який виник, починаючи з 27.08.2018.

Враховуючи викладене, заявлений до стягнення податковий борг по деклараціям з плати за землю щодо січня - липня 2018 року на загальну суму 9 728,95 грн вважається безнадійним, оскільки спір був ініційований контролюючим органом після закінчення 1095-денного строку з дня виникнення зазначеного податкового боргу. Указані обставини були помилково залишені поза увагою суду першої інстанції, що зумовило безпідставне стягнення з платника податків податкової заборгованості в сумі 9 728,95 грн за періоди, що заявлені контролюючим органом поза межами 1095-денного строку.

Крім того, відхиляючи посилання ФОП ОСОБА_1 на сплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 425,92 грн орендарями - ПАТ «СК «Країна» на суму 6 692,75 грн (а.с. 43-61) і Черкаським управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві з підстав, що із змісту наявних у матеріалах справи декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки вбачається, що указані суми податкових зобов`язань виникли внаслідок отримання доходу від незалежної професійної діяльності, а не в результаті отримання доходу від надання майна в оренду, судом першої інстанції не враховано таке.

Матеріали справи свідчать, що 22.10.2021 ФОП ОСОБА_1 були подані до ГУ ДПС у Черкаській області уточнюючі податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки (а.с. 73-78), в яких попередньо визначені у вигляді доходів від незалежної професійної діяльності (рядок 10.08) суми перенесені до доходів від надання майна в оренду (рядок 10.4) та проведені відповідні коригування. Обставини зменшення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб внаслідок подання уточнюючих податкових декларацій не заперечуються й ГУ ДПС у Черкаській області у відзиві на апеляційну скаргу. У свою чергу, як свідчать встановлені вище обставини, а також відомості електронного кабінету платника податків, грошові зобов`язання в сумі 9 425,92 грн з податку на доходи фізичних осіб були сплачені.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав про стягнення з Відповідача податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в сумі 46 659,23 грн, оскільки 9 728,95 грн з нього була заявлена поза межами 1095-денного строку, а також залишив поза увагою подання платником податків уточнюючої податкової звітності щодо декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки, внаслідок чого було скориговано вид отриманих ОСОБА_1 доходів та суму податкових зобов`язань з них на суму 9 425,92 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції при прийнятті рішення помилково не застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, в частині строку, за який може бути стягнути податковий борг у судовому порядку, а також не встановив всі фактичні обставини, що мають значення для справи, залишивши поза увагою факт коригування платником податків податкової звітності. Викладене має своїм наслідком скасування судового рішення із прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДПС у Черкаській області на користь ФОП ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 1 162,81 грн, сплачених згідно квитанції від 28.12.2021 №85, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (34,15%).

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь бюджету податковий борг в сумі 36 930 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 28 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 1 162 (одна тисяча сто шістдесят дві) гривні 81 копійка.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 15 червня 2022 року.