Справа № 380/3743/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Львів

справа № 380/3743/22

провадження № П/380/3760/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Давид О.Ю., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Демчик О.І.

відповідача: представник Гавриляк Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати наказ від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» () Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 14.02.2022 № 18 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132» Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (79028, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ідентифікаційний код 44045187) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (79018, Львівська область, місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, ідентифікаційний код 30841082) судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.10.2021 на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та згідно із затвердженим ДПС України планом-графіком проведення документальних перевірок платників податків на 2021 рік Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено наказ № 132 від 20.10.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» (далі Наказ № 132), яким наказано провести перевірку платника податків з 17 листопада 2021 тривалістю 30 робочих днів. 17.11.2021 документальна планова виїзна перевірка не була розпочата.

14.02.2022 року Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків з метою виконання плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, розглянувши Доповідну записку сектору боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.02.2022 № 12/33-00-08-12, винесло наказ № 18 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132» (далі Наказ № 18), яким наказано пункт 1 наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» викласти у новій редакції, а саме: « 1. Провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (попередня назва ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ») () з 16 лютого 2022 року тривалістю 30 робочих днів».

Позивач уважає Наказ № 132 та Наказ № 18 протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на те, що документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ», запланована з 17 листопада 2021 тривалістю 30 робочих днів, у визначену дату розпочата не була та не проведена протягом встановленого Наказом № 132 строку. Будь-яких рішень про продовження строків проведення планової виїзної перевірки та/або її зупинення ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (попередня назва ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ») у порядку, визначеному п. 82.4 ст. 82 Податкового кодексу України не отримувало.

Також позивач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2 (в редакції змін, внесених Законом України від 13.05.2020 № 591-ІХ), яким установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). На період з 19.12.2020 по 31.03.2022 на території України Кабінетом Міністрів України встановлений карантин, а відповідно діє мораторій на проведення документальних перевірок платників податків. Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмежень в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» дозволено здійснювати документальні перевірки, право на проведення яких надається з дотриманням вимог п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України. Проте, на думку позивача, зазначена постанова Кабінету Міністрів України фактично змінює положення Податкового кодексу України, що є неприпустимим з огляду на те, що відповідно до п.2.1 ст.2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Позивач зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок суперечить нормам пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. У свою чергу норма п.52-2 п.п.10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якою встановлений мораторій на проведення перевірок, є чинною та не була змінена.

Позивач уважає, що прийняття оскаржуваних наказів, за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, відтак такі не відповідають критеріям правомірності, які встановлені ст.2 КАС України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Представником позивача також подано відповідь на відзив та заперечення на додаткові пояснення, в яких додатково, крім аргументів, наведених у позовній заяві, вказує про те, що підстави заявленого позову не пов`язані з правомірністю та/або неправомірністю включення позивача до плану-графіку проведення планових документальних перевірок платників податків на 2021 рік. Відзив на позовну заяву в частині наведених позивачем обставин щодо протиправності Наказу № 132 з підстав його винесення в період дії мораторію на проведення документальних перевірок платників податків, не містить жодних заперечень чи спростувань. Позивач зазначає, що відповідачем не доведено дотримання вимог статті 77 Податкового кодексу України в частині внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок.

Позивач наголошує, що п. 52-2 підрозділу 10 розділу Перехідних положень Податкового кодексу України є нормою вищої юридичної сили ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки». Посилання відповідача на те, що зазначена постанова не оскаржена у судовому порядку та не скасована, не спростовує статусу вищої юридичної сили норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу Перехідних положень Податкового кодексу України, яка також є чинною. Тому за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться в Податковому кодексі України з одного боку, і в постанові Кабінету Міністрів України з іншого боку, застосуванню підлягають положення і правила саме Податкового кодексу України.

Також позивач стверджує, що винесенням оскаржуваного Наказу № 18 відповідач фактично змінив період проведення планової виїзної перевірки ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (попередня назва ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ») з листопада 2021 року на наступний календарний рік лютий 2022 року без будь-якого нормативного обґрунтування.

Позивач підсумовує, що відповідачем не спростовано його доводів про порушення приписів Податкового кодексу України стосовно призначення перевірки та порушення процедури внесення змін до плану-графіку проведення перевірок, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних у цій справі наказів.

Також позивач зазначив, що ним понесено витрати на правничу допомогу, які згідно із наданим суду остаточним розрахунком становлять 35 192,00 грн, які просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, поданому 22 березня 2022 року та додаткових поясненнях, поданих 16 травня 2022 року. Відповідач проти позовних вимог заперечує з таких підстав. План-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік затверджено Головою Державної податкової служби України 23.12.2020 та оприлюднено на офіційному веб-порталі Державної податкової служби України. Відповідно до цього плану-графіка ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» (нова назва ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ») включено до об`єктів планового податкового контролю на жовтень 2021 року на підставі встановлених автоматичним розрахунком ризиків. Відповідач звертає увагу на те, що одним із прав органів Державної податкової служби України, є право на проведення перевірок платників податків у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідач вказує про те, що Наказ № 132 не був реалізований у зв`язку із відсутністю платника податків за місцем знаходження, про що складений Акт від 17.11.2021.

18.11.2021 за № 3088/7/33-00-08-00-13 та за № 1040/5/33-00-08-00-11 були скеровані запити до Головного управління ДФС у Львівській області та Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо встановлення місцезнаходження платника податків. Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 12.01.2022 за вх.№ 54/5 отримано лист Головного управління Національної поліції у Львівській області від 10.12.2021 № 3703/40/01/06/21, у якому зазначено про відсутність працівників ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» за місцем реєстрації.

Крім того, відповідач 02.02.2022 за вх.№ 131/5 отримав лист Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.01.2022 № 1296/3722 відповідно до якого встановлено місцезнаходження посадових осіб платника податків. Відповідно до отриманої інформації Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесено Наказ № 18 про внесення змін до Наказу № 132 щодо проведення перевірки позивача з 16.02.2022.

У додаткових поясненнях відповідач зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок не оскаржена у судовому порядку та не скасована. Зазначена постанова набрала чинності та підлягає виконанню відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України». Також відповідач зауважує, що Верховний Суд у Постанові від 09.11.2018 у справі № 263/15749/16-а зазначив: змістовні колізії - це колізії, що виникають внаслідок часткового збігу обсягів регулювання правовідносин різними нормами права, обумовлені специфікою суспільних відносин та пов`язані з поділом норм права на загальні, спеціальні та виняткові. Крім того, у випадку наявності колізії у між спеціальним законом та загальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону.

Відповідач підсумовує, що контролюючий орган дотримав відповідну процедуру, передбачену чинним законодавством, натомість доводи позивача, викладені у позовній заяві, не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та безпідставними, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У запереченнях щодо відшкодування на правничу допомогу просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ».

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 15 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено. Зупинено дію наказів Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 132 від 20 жовтня 2021 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ ()» та № 18 від 14 лютого 2022 року «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132» до набрання законної сили рішенням суду у справі № 380/3743/22.

Ухвалою суду від 28 квітня 2022 року, яка занесена в протокол судового засідання, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою суду від 19 травня 2022 року, яка занесена в протокол судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20 жовтня 2021 року Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та згідно із затвердженим ДПС України планом-графіком проведення документальних перевірок платників податків на 2021 рік, винесено наказ № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()». Пунктом 1 даного наказу передбачено проведення документальної виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» з 17 листопада 2021 року тривалістю 30 робочих днів.

15 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОККО-РІТЕЙЛ» () змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (), а також змінило місцезнаходження юридичної особи на наступне: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, що підтверджується рішенням Єдиного учасника ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» № 15-11/2021 від 15 листопада 2021 року.

17 листопада 2021 року Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт № 137/33-00-08-00-08 про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» () у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням.

14 лютого 2022 року Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків з метою виконання плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, розглянувши Доповідну записку сектору боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.02.2022 (саме така дата вказана у наказі) № 12/33-00-08-12, винесено наказ № 18 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132», яким пункт 1 наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» викладено у новій редакції, а саме: « 1. Провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (попередня назва ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ») () з 16 лютого 2022 року тривалістю 30 робочих днів».

Уважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності наказів Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» та № 18 від 14.02.2022 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі також ПК України).

Як визначено п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік допускається не частіше одного разу в першому та одного разу в другому кварталі такого року, крім випадків коли зміни пов`язані із змінами найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок.

Документальна перевірка платника податків, який був включений до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік внаслідок внесення змін у такому році (інших ніж зміни найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок), може бути розпочата не раніше 1 липня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у першому кварталі такого року і не раніше 1 жовтня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у другому кварталі такого року.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 числа останнього місяця кварталу (у випадках змін найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок - до 30 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки).

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення оскаржуваних наказів) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Стаття 9 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину введено постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30 квітня 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2021 року № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30 червня 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31 серпня 2021 року.

11 серпня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про продовження адаптивного карантину, а також продовження режиму надзвичайної ситуації до 01 жовтня 2021 року; 20 вересня 2021 року прийнято рішення про продовження адаптивного карантину та режиму надзвичайної ситуації до 31 грудня 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 р. № 1336 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» продовжено дію карантину до 31 березня 2022 року.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття спірних наказів не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» від 03.02.2021 № 89 відповідно до пункту 4 розділу II Прикінцеві положення Закону України від 17 вересня 2020 року № 909-IX Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2020 рік було вирішено скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб: тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 р. та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 р. № 568-IX); документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

Водночас пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення спірних наказів) імперативно закріплений мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок була чинною, її дія не зупинялась.

У позовній заяві позивач зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Про скорочення строку дії обмежень в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» № 89 від 03.02.2021 фактично змінює положення Податкового кодексу України, що є неприпустимим з огляду на те, що відповідно до п.2.1 ст.2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічні положення стосовно основних завдань Кабінету Міністрів України містить ч.1 ст.2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», де зазначено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно із п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема: забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України; організовує та забезпечує здійснення митної справи.

Частиною 1 ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження, які є підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписи підзаконного нормативно-правового акта не можуть розширювати коло правовідносин, на які поширюється відповідний Закон.

Згідно із абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 28.10.2009 № 28-рп/2009 Кабінет Міністрів України, керуючись у своїй діяльності законами при врегулюванні у своїх актах відповідних питань, не може змінювати, доповнювати чи розширювати зміст цих законів.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 7.3. ст.7 Податкового кодексу України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Тобто, зміна приписів Податкового кодексу України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у Податковому кодексі України, з одного боку і в постанові Кабінету Міністрів України з іншого боку застосуванню підлягають положення і правила саме Податкового кодексу України.

Беручи до уваги той факт, що пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України є нормою вищої юридичної сили, ніж постанова Кабінету Міністрів України № 89 від 03 лютого 2021 року, за загальним правилом вирішення колізій, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу або положення відповідного міжнародного договору України, а тому у цьому випадку, підлягають застосуванню саме норми Податкового кодексу України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21 (провадження № К/990/1304/22).

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказана норма виключає можливість врахування судом першої інстанції висновків судів першої та апеляційної інстанції, на які покликається відповідач у додаткових поясненнях.

Отже, доводи відповідача про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок не оскаржена у судовому порядку та не скасована, набрала чинності та підлягає виконанню відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», а, відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд уважає хибними.

За таких обставин суд підсумовує, що за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України призначення відповідачем документальної планової виїзної перевірки оскаржуваним наказом від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» з 17 листопада 2021 року тривалістю 30 робочих днів у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, а тому є неправомірним, з огляду на що такий наказ належить визнати протиправним та скасувати.

Оскільки наказом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.02.2022 № 18 внесено зміни до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132, який суд визнав протиправним та скасував, то зазначений наказ, як похідний від основного, також належить визнати протиправним та скасувати.

Зважаючи на це, суд не надає оцінку доводам позивача та відповідача в частині зміни/не зміни періоду проведення документальної планової перевірки позивача оскаржуваним Наказом № 18, позаяк такі доводи могли б бути предметом правової оцінки лише у випадку правомірності Наказу № 132. Ураховуючи те, що такий наказ суд визнав протиправним та скасував, то ця обставина є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування й Наказу № 18, який без Наказу № 132 не має самостійного правового значення.

Суд також враховує, що спірні накази не були реалізовані, документальна планова перевірка позивача не проведена, адміністративний позов подано до моменту допуску до перевірки, тому суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з нормами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків як контролюючий орган, повноваження якого визначені ст.41 Податкового кодексу України, зобов`язаний в межах наділених повноважень керуватися виключно приписами Податкового кодексу України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд доходить висновку, що відповідачем не дотримано приписи ч.2 ст.2 КАС України, відтак позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» про визнання протиправними та скасування наказів Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()» та № 18 від 14.02.2022 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132» належить задоволити повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив 4962,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № від 14 лютого 2022 року.

Ураховуючи задоволення позову судом у повному обсязі, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 4962,00 грн сплаченого судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд ураховує таке.

09 червня 2022 року представник позивача подала через систему «Електронний суд» клопотання/заяву про покладення на відповідача 35192,00 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

13 червня 2022 року представник відповідача через канцелярію суду подав заперечення щодо відшкодування на правничу допомогу, в яких вказує, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правничу допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та відповідно співмірності обсягу цих послуг та витраченому адвокатом часу із розміром заявленої до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що просить суд в задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі представник позивача надала суду такі докази:

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1379 від 16 липня 2008 року;

- копію Договору про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022 з Додатком № 1 від 09.02.2022;

- копію попереднього розрахунку суми судових витрат;

- копію остаточного розрахунку суми судових витрат;

- копію акта від 08.06.2022 наданої правової допомоги до Додатку № 1 від 09.02.2022 до Договору про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022;

- копію рахунку № АО/С-22/2630 від 08.06.2022.

Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» та Адвокатське об`єднання «ЛОВЕЙЛС» уклали Договір про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022. Відповідно до п.1 Додатку № 1 від 09.02.2022 до Договору про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022 в рамках укладеного Договору Адвокатське об`єднання зобов`язується забезпечити надання правової допомоги, а саме: здійснення представництва Клієнта у Львівському окружному адміністративному суді у справі за позовом Клієнта до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним на скасування наказу № 132 від 20.10.2021 зі змінами та доповненнями. Для здійснення представництва Адвокатське об`єднання визначає (уповноважує), зокрема, адвоката Демчик О.І. (п. 2 вказаного Додатку № 1). Вартість фактично наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги Клієнту по підготовці і здійсненню представництва, зокрема, у Львівському окружному адміністративному суді у вищезазначеній судовій справі на умовах цього Договору буде визначена в Акті наданої правової допомоги (акті приймання-передачі наданих послуг), за результатами надання послуг правової допомоги, з урахуванням обсягу фактично витраченого адвокатом Адвокатського об`єднання часу на надання правової допомоги, з застосування тарифу погодинної оплати за надання послуг в розмірі 5032,00 грн, в т.ч. ПДВ за одну годину надання послуг правової допомоги. В Акті наданої правової допомоги (акті приймання-передачі наданих послуг) вказується перелік дій та заходів, здійснених Адвокатським об`єднанням, з метою надання правової допомоги Клієнту.

Як слідує зі змісту акта від 08.06.2022 наданої правової допомоги до Додатку № 1 від 09.02.2022 до Договору про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022 витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 35192,00 грн.

Згідно цього ж Акта адвокат Демчик Ольга Ігорівна надала позивачу такі правові послуги:

- підготовка позову (написання позовної заяви, формування додатків для суду і сторін, завіряння копій документів та ін.) 2 год.; вартість 10064,00 грн;

- підготовка заяви про вжиття заходів забезпечення позову 1 год.; вартість 5032,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив, заперечення на додаткові пояснення (з вивченням судової практики у спірних правовідносинах) 3 год.; вартість 15096,00 грн;

- участь в судових засіданнях в суді першої інстанції вартість 5000,00 грн.

Згідно з рахунком № АО/С-22/2630 від 08.06.2022 сума оплати становить 35192,00 грн.

Суд відзначає, що правнича допомога у розмірі 35192,00 грн, передбачена актом від 08.06.2022 наданої правової допомоги до Додатку № 1 від 09.02.2022 до Договору про надання правової допомоги № АО/C-22/118 від 09.02.2022 та рахунком № АО/С-22/2630 від 08.06.2022, наразі не сплачена позивачем.

Разом з тим норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Поряд з цим принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі № 520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16.

За таких обставин суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі постанова Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21 (провадження № К/990/1304/22)) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що значно спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову, відповіді на відзив та заперечень на додаткові пояснення у справі.

З огляду на вказане суд уважає, що заявлена представником позивача вартість наданих правових послуг, а саме: підготовка позову, заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відповіді на відзив, заперечення на додаткові пояснення, участь в судових засіданнях у розмірі 35192,00 грн не є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та становить надмірний тягар на відповідача.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У запереченні щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач також зауважує, що судова практика зі спірного у цій справі питання є сталою, а заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу фактично не відповідає обсягу наданих послуг співмірності обсягу цих послуг до витраченого адвокатом часу на їх надання.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а також беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (вул. Смаль-Стоцького, 1, м. Львів, 79018) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79028) про визнання протиправними та скасування наказів задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20 жовтня 2021 року № 132 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ()».

Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14 лютого 2022 року № 18 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2021 № 132».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79028, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ ТРЕЙД-ІНВЕСТ» (вул. Смаль-Стоцького, 1, м. Львів, 79018, ) 4962,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16 червня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.