Справа № 200/10099/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року справа №200/10099/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/10099/21 (суддя в І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування і виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 28.10.2008 по 28.10.2020 у розмірі 61055,69 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період служби з 28.10.2008 по 28.10.2020 у розмірі 204 177,81 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.10.2020 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатом розгляду справи № 200/563/21-а рішенням Донецького окружного адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Однак, відповідачем було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 61055,69 грн, що є значно меншим, ніж належить йому виплатити.

Позивач зазначає, що до сплати належить індексація за період з 28.10.2008 по 28.10.2020 в сумі 265 233,50 грн, отже заборгованість складає 204 177,81 грн (265 233,50 61055,69).

Оскільки індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його звільнення зі служби, то вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Крім того, має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Просив суд задовольнити позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року, закрито провадження у справі №200/10099/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.10.2008 року по 28.10.2020 року у розмірі 61055,69 грн, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період служби з 28.10.2008 по 28.10.2020 у розмірі 204 177,81 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позов задоволено повністю.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 жовтня 2020 року по 29червня 2021 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, не врахував принцип співмірності.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, РНОКПП: НОМЕР_2 .

У період з 28 жовтня 2008 року по 28 жовтня 2020 року позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у адміністративній справі №200/563/21-а позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі №200/563/21-а відповідачем 29.06.2021 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 61055,69 грн /а.с.40/.

У зв`язку із несвоєчасним остаточним розрахунком з позивачем при звільненні, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина ж друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі №810/451/17.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці при звільненні (несплату в повному обсязі індексації грошового забезпечення) звернувся до суду із відповідним позовом про присудження належних йому сум, за наслідком чого суд у цій справі дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Позивача звільнено зі служби з 28.10.2020, отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний саме 28.10.2020.

Виходячи, що 28.10.2020 (тобто, у день звільнення, що є останнім робочим день), обов`язок повного розрахунку з позивачем відповідачем не виконаний, період затримки розрахунку з 29.10.2020 при звільненні становить 243 дні (з 29.10.2020 по 29.06.2021 включно день виплати коштів).

Спеціальними у спірних правовідносинах законодавчих актів щодо військовослужбовців не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі №804/3722/17.

Так, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 821/1083/17) та від 13 травня 2020 року (справа №810/451/17) дійшла висновку, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України. Рішення Європейського суду з прав людини у справі Меньшакова проти України не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15, відповідно до якого положення статей 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та відшкодування/компенсації.

З огляду на що позовні вимоги в цій частині суд задовольнив повністю.

Спершу апеляційний суд зазначає, що всупереч судовій практиці Верховного Суду, зокрема, викладеній в постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, якою як спосіб захисту прав визначено стягнення конкретних сум, суд першої інстанції застосував інший спосіб захисту прав зобов`язання вчинити певні дій нарахувати та виплатити середній заробіток, не врахувавши при цьому принципу співмірності.

Отже, рішення місцевого суду в цій частині не може залишатись незмінним.

Відповідно до довідки відповідача від 15.11.2021 № 1047, доданої до апеляційної скарги, сума середнього заробітку з моменту звільнення ОСОБА_1 по кінцеву дату розрахунку складає 422,18 грн (середній заробіток на день) х 243 (календарних дні) = 102 588,82 грн, що значно перевищує суму виплаченої йому індексації.

Колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц.

В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

…

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

…

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

…

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

Так, в справі, що розглядається, тривалість періоду з моменту порушення прав працівника і до моменту його звернення до відповідача з вимогою про нарахування відповідних сум пов`язана із діями позивача, який не одразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, що спричинило штучне збільшення періоду затримки розрахунку.

При цьому сплата визначених судом в справі № 200/563/21 сум була здійснена відповідачем без зволікань після набрання законної сили рішенням у вказаній справі.

Отже, невиплата відповідачем зазначеної індексації позивачеві не була обумовлена проявом грубого свавілля.

З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку, визначивши його в загальній сумі 5 000 грн.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021 у справі № 360/3574/19.

Колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо наявності підстав для зменшення його розміру, тому вона задовольняється частково.

Щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та встановлені обставини по справі, суд критично ставиться до посилання відповідача на відсутність вини з боку відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення, частини грошового забезпечення та не виплати в повному обсязі компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, як на підставу для не виплати позивачу компенсації у зв`язку з втратою частини доходів.

Листом Міністерства соціальної політики України від 22.05.2018 №2/0/216-18 надано роз`яснення щодо питання нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію заробітної плати, відповідно до якого компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Сума компенсації нараховується у разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується і виплачується компенсація в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість.

Індекс споживчих цін наростаючим підсумком рахується до місяця, що передує місяцю виплати.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, за діючим процесуальним законодавством розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 200/10099/21 змінити.

В рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 200/10099/21:

в абзаці першому резолютивної частини слово «повністю» замінити словом «частково»;

абзац другий резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 жовтня 2020 року по 29 червня 2021 року в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 200/10099/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 14 червня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін