Справа № 1.380.2019.003304
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Львів

справа № 1.380.2019.003304

провадження № 380.02.1.380.2019.003304

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Давид О.Ю., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник - Кручок В.С.

відповідача: представник - Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (Відповідач), у якому, просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.06.2019; податкове повідомлення-рішення № від 20.06.2019; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 19.06.2019; рішення № про застосування фінансових санкцій від 19.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що здійснюючи господарську діяльність по лісозаготівлі, він використовував транспортні засоби: екскаватор «CATERPILLAR»; бульдозер, чотири трактори трелювальних Т-4; два автомобіля «УРАЛ 4320» та два автомобіля «Урал 375Н», автомобілі «ЗІЛ 131» та «ГАЗ 66», які отримав у користування на підставі договорів позики з власниками цих транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України», відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД 8705 «автомобілі спеціального призначення, крім тих, які використовуються для перевезення людей» або 8701 «трактори, бульдозери» та не є основними засобами подвійного призначення, перелік яких визначено підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. У процесі експлуатації зазначених транспортних засобів проводилось їх технічне обслуговування, а також поточний ремонт із заміною запчастин, шин, акумуляторів тощо, придбаних у Приватного підприємства «Ліга» та ТОВ «Цеппелін Україна», що підтверджується видатковими накладними та платіжними документами. Позивач посилався на те, що правомірно включив у податковому обліку до витрат вартість запчастин та ремонтних робіт транспортних засобів, як витрати, пов`язані з його господарською діяльністю.

Оскільки відповідачем не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, оскаржувані рішення контролюючого органу є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповіді на відзив та письмових поясненнях представник позивача також зазначив, що відповідач уникає наданню оцінки використанню позивачем у своїй діяльності тракторів гусеничних, які не підпадають до категорію автомобільного транспорту, тобто не відносяться до категорії вантажні автомобілі, і відповідно не є засобами подвійного призначення.

Також вказує, що контролюючим органом у акті перевірки не вказано, які саме витрати були понесені на ремонт автомобілів, а які на ремонт тракторів та тракторів, які не є основними засобами подвійного призначення. Покликання відповідача на правову позицію Верховного Суду просить не враховувати, оскільки у вказаних відповідачем Постановах не вказано, що гусеничні трактори є сідельними тягачами.

Окремо звертає увагу, що Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві від 16.01.2020 №466-ІХ (далі - Закон №466-ІХ) внесено, зокрема, зміни до пп.177.4.5 та пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, якими виключено поняття подвійного призначення та норму щодо заборони включення платником до складу валових витрат витрати на утримання вантажних автомобілів, відтак в силу положень статті 58 Конституції України контролюючий орган не вправі застосовувати дані норми ПК України в частині не включення платником витрат на утримання основних засобів подвійного призначення.

За таких обставин, позовні вимоги в частині включення до витрат вартість придбаних та оплачених у ПП ПТВП «Ліга» та ТОВ «Цеппелін Україна» запчастин та ремонт транспортних засобів (гусеничних тракторів спеціального призначення), безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю, підлягають до задоволення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях у справі. Відповідач зазначив, що позивачем допущено порушення в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за 2017 рік та за 2018 рік, включення до декларацій за 2017 та 2018 роки перекручених даних та у зв`язку з викладеним, донараховано податок з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності. Позивач перебував на загальній системі оподаткування. Перевіркою правильності визначення витрат, відображених в деклараціях про майновий стан і доходи за 2017-2018 встановлено, що на їх формування мало вплив здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (паливно-мастильні матеріали, запчастин до транспортних засобів), послуг, комісія банку та інші витрати безпосередньо пов`язані з одержанням доходу від здійснення лісозаготівлі.

Відповідач уважає, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не має права включити до складу витрат вартість ремонту орендованих вантажних автомобілів (в т.ч. трактор на гусеничному ходу та трактори колісні), що використовується у господарській діяльності та належить до основних засобів подвійного призначення.

ГУ ДПС доводить, транспортні засоби, витрати на запчастини та ремонт яких позивач включив до складу витрат, є вантажними автомобілями, а відтак і основними засобами подвійного призначення. При цьому вказує на те, що норми ПК не встановлюють критеріїв, згідно з якими основні засоби мають ознаки подвійного призначення, в тому числі, за цілями використання основних засобів.

Окремо звертає увагу, що у позивача під час перевірки були відсутні необхідні первинні документи, зокрема акти виконаних робіт. Також стверджує, що норми УКТ ЗЕД призначені для систематизації товарів з метою визначення ставки ввізного мита на товари та не можуть застосовуватись у спірних правовідносинах.

У зв`язку із завищенням витрат, що враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, занижено суму такого податку, що зумовило порушення в частині нарахування суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також військового збору.

Отже, на думку відповідача, у контролюючого органу були підстави для прийняття спірних рішень, саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 1.380.2019.003304 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 03 березня 2022 року прийнято матеріали справи № 1.380.2019.003304 до провадження і призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні 05.04.2022 ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було в порядку ст. 52 КАС України було здійснено заміну відповідача його правонаступником - ГУ ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090).

В підготовчому судовому засіданні 17.05.2022 ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, із урахуванням висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року, встановив наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 19.04.2012, основний вид економічної діяльності: код КВЕД 02.20 Лісозаготівлі, РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачем проведено документальну планову перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 14.11.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2018, про що складено акт від 31.05.2019 №786/13.7/ (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками контролюючого органу в акті перевірки встановлено порушення позивачем:

підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 ПК: неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2017 та 2018 роки, включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік та за 2018 рік невідповідних даних та заниження податку з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності на 156 119,69 грн, в тому числі за 2017 рік на 52 122,03 грн, за 2018 рік на 103 997,66 грн;

пункту 1 частини четвертої статті 1, абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 186 401,51 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 59 293,26 грн, за 2018 рік на суму 127 108,25 грн;

підпунктів 1.2,1.3,1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 ПК внаслідок заниження військового збору на 13 009,97 грн, в тому числі: за 2017 рік - на 4 343,50 грн, за 2018 рік - на 8 666,47 грн;

пункту 63.3 статті 63 ПК: не подання повідомлення за формою №20-ОПП за 2017-2018 роки.

На підставі акта перевірки контролюючим органом стосовно позивача прийняті вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 186 401,51 грн, рішення від 19.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 24 569,48 грн., податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 № за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 195 149,61 грн (в тому числі, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 39 029,92 грн), податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 № за платежем «військовий збір» на суму 16 262,46 грн (в тому числі, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)у розмірі 3 252,49 грн).

Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують його права, звернувся до суду за їх захистом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України. об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати (пункт 177.4.5 цієї статті).

Пунктом 177.4.6 статті 177 ПК України визначено, зокрема, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування є використання придбаних транспортних засобів, інших основних фондів та товарів в оподатковуваних операціях, у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Однак, не підлягають амортизації та не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких відносяться: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Згідно п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п.п. 161.1.1 п. 161 ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа-резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, п.п. 161.1.5 п. 161 ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Податкового кодексу України.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 25 Закону №2464-VI передбачено заходи впливу та стягнення на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Судом встановлено, що основний вид економічної діяльності позивача: код КВЕД 02.20 Лісозаготівлі.

Так, в січні 2017 року ФОП ОСОБА_1 укладено договори позик транспортних засобів, а саме бульдозера Т-4А, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; трактора трельовочного, реєстраційний номер: НОМЕР_3 ; трактора ТТ-4, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2011 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , трактора ТТ-4, реєстраційний номер НОМЕР_6 2011 року випуску, шасі № НОМЕР_7 ; трактора ТТ-4, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; УРАЛу 4320, реєстраційний номер НОМЕР_9 ; УРАЛу 375Н, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; УРАЛу 375Н, реєстраційний номер НОМЕР_11 ; УРАЛу 4320, реєстраційний номер НОМЕР_12 , ЗІЛу 131, реєстраційний номер НОМЕР_13 , ГАЗу 66, реєстраційний номер НОМЕР_14 , екскаватора CATERPILLAR реєстраційний номер НОМЕР_15 .

Згідно з наказом №1 від 03.01.2017 вказані транспортні засоби, які використовуються в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , для ефективної роботи ведення лісозаготівельних робіт та вивезення лісу закріплені за відповідними працівниками, визначеними даним наказом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у деклараціях про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки задекларував витрати на придбання у Приватного підприємства «Ліга» та ТОВ «Цеппелін України» запчастин та ремонт транспортних засобів (екскаватор, бульдозер, чотири трактори трелювальних, автомобілі марок «УРАЛ 4320», «УРАЛ 375Н», «ЗІЛ 131», «ГАЗ 66»).

Верховний Суд у Постанові від 10 лютого 2022 року вказав, що для правильного застосування норм пункту 177.2, підпункту 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК у цій справі слід встановити, чи є транспортні засоби, які позивач використовував у своїй господарській діяльності, вантажними автомобілями, враховуючи, що характерною ознакою вантажного автомобіля є його призначення для перевезення вантажу, в тому числі, і певного виду вантажу.

В статті 14 ПК не розкрито поняття «вантажні автомобілі».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб), а автомобілем вантажним - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди:

загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу;

спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач;

спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт» напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття сідельний тягач, наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому підпадають під класифікацію за критеріями, визначеними цим законодавчим актом.

При цьому сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Також необґрунтованими є доводи позивача про те, що гусеничні трактори не відносяться до категорії вантажних автомобілів, з огляду на вимоги частини п`ятої Розділу І Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1367, якою визначено, що трактор - моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі та характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як 6 кілометрів на годину, спеціально призначений для того, щоб тягти, штовхати, везти і приводити в рух змінні причіпні машини, що використовуються для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських та лісогосподарських робіт і обладнується сидіннями для пасажирів.

Перелік категорій транспортних засобів наведено в зазначеному Технічному регламенті від 28.12.2011 №1367, згідно з яким колісні трактори відносяться до категорії Т.

Крім цього, згідно із наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту), транспортні засоби марки УРАЛ та ЗІЛ відносяться до типу транспортних засобів «Загальний вантажний».

Разом з тим, суд не враховує доводи позивача щодо класифікації транспортних засобів за кодами УКТ ЗЕД, складеної на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII.

Згідно з висновком Верховного Суду у Постанові від 12.11.2019 у справі №807/250/18 УКТ ЗЕД призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України. Відносини ж, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами ПК. У зв`язку з цим Верховний Суд визнав помилковим застосування УКТ ЗЕД у правовідносинах, в яких обсяг прав і обов`язків платника податку на доходи фізичних осіб залежить від класифікації транспортного засобу на відповідність його вантажному автомобілю, тобто основного засобу подвійного призначення згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК.

Такий висновок Верховний Суд сформулював, застосувавши норми статті 177 ПК, Закону України «Про автомобільний транспорт», Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1367, та УКТ ЗЕД.

До такого ж висновку Верховний Суд дійшов і в Постановах від 04.03.2021 у справі №500/2170/19, від 04.11.2021 у справі №620/1384/20, від 03.06.2021 у справі №540/1969/19, від 11.10.2021 у справі №140/8956/20, від 16.12.2021 у справі №140/3766/19, які суд враховує в силу імперативних норм ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, позивачем усупереч вимог пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України у 2017-2018 роках включено до складу валових витрат понесені витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме придбання запчастин та послуг ремонту вантажних автомобілів.

Стосовно доводів позивача, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-ІХ (далі - Закон №466-ІХ) внесено, зокрема, зміни до пп.177.4.5 та пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, якими виключено поняття подвійного призначення та норму щодо заборони включення платником до складу валових витрат витрати на утримання вантажних автомобілів, відтак в силу положень статті 58 Конституції України контролюючий орган не вправі застосовувати дані норми ПК України в частині не включення платником витрат на утримання основних засобів подвійного призначення, суд зазначає наступне.

Так, законодавча зміна правового регулювання щодо надання платникам податків права на включення з 23.05.2020 (дата набрання чинності Законом №466-ІХ) до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на утримання основних засобів не може бути підставою для звільнення платника від відповідальності за порушення вимог ПК України, які були чинними на момент їх вчинення. Крім того, суд звертає увагу на те, що перевірка позивача проведена у 2019 році, коли Закон №466-ІХ ще не був прийнятий.

З урахуванням викладеного, висновки контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, за рахунок включення до їх складу видатків на утримання основних засобів подвійного призначення вантажних автомобілів за 2017 та 2018 роки, - є такими, що відповідають нормам чинного законодавства, відповідно, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення, № від 20.06.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 195149,61 грн, відсутні.

Також є обґрунтованим висновок відповідача про те, що оскільки заниження доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір і єдиний соціальний внесок, та заниження сум військового збору і єдиного соціального внеску відбулось у результаті завищення витрат, пов`язаних з отриманням доходу, у зв`язку із віднесенням позивачем до складу витрат витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, які у розумінні підпунктів 177.4.5 і 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають включенню до складу витрат підприємця, контролюючим органом правомірно донараховано військовий збір і єдиний соціальний внесок від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2017-2018 роки.

Відтак у суду відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.06.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» в сумі 13009,97 грн та застосування на підставі а. 123.1 ст. 123 ПК України штрафних санкцій в розмірі 3252,49 грн, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 № Ф- на суму 186401,51 грн.

Питання правомірності рішення від 19.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 24569, 48 грн є похідним від висновку про правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки), відповідно, враховуючи відсутність підстав для скасування такої вимоги, відсутні й підстави для скасування зазначеного рішення.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано наведені приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15 червня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.