Справа № 135/197/22
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/197/22
Провадження № 2-а/135/3/22
РІШЕННЯ

іменем України

27.05.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Розлуцького Андрія Анатолійовича, відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Розлуцького А.А., відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ №953891 від 10.02.2022, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначив, що 10.02.2022 постановою винесеною інспектором поліції СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Розлуцьким А.А. його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що він нібито 06.02.2022 о 09 год. 13 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, 15 керуючи автомобілем «LAND ROVER», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку на тротуарі, газоні, чим порушив п.15.10 (Є) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Вважає, що до нього було безпідставно застосоване стягнення у виді штрафу за дії в яких відсутній склад адміністративного правопорушення, так як він 06.02.2022 не керував транспортним засобом марки «LAND ROVER», д.н.з. НОМЕР_1 , а керувала автомобілем, який йому належить на праві власності того дня інша особа. Інших даних, які б вказували, що порушення правил зупинки та стоянки 06.02.2022 вчинив саме він працівники поліції не мають. Тому вважає дану постанову про накладення штрафу за ч.1 ст.122 КУпАП необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи. Просив скасувати постанову, якою його було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно оскаржуваної постанови серії БАБ №953891 від 10.02.2022 вбачається, що 06.02.2022 о 09 год. 13 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, 15 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «LAND ROVER», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку на (тротуарі), газоні, чим порушив п.15.10 (Є) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, та притягнутий до відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн..

В позовній заяві позивач зазначив, що він адміністративного правопорушення не вчиняв, так як 06.02.2022 о 09 год. 13 хв. він особисто не керував автомобілем «LAND ROVER», д.н.з. НОМЕР_1 , а керувала ним інша особа, відомості про яку він надати не може. Однак, на підтвердження цього твердження позивачем не надано жодних доказів.

Відповідно до п 15.10 (є) ПДР стоянка забороняється на газонах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. ст. 122, 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що позивачу роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, про що свідчить його підпис, а також дана постанова підписана позивачем без зауважень.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості зателефонувати адвокату, щоб останній прибув на місце складення оскаржуваної постанови, враховуючи скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Вказане свідчить про те, що відповідач не позбавляв позивача права на правову допомогу та на розгляд його справи за участю адвоката.

У той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Разом з тим, надання працівником поліції часу особі для підготовки до розгляду справи, зокрема і для можливості користування правовою допомогою не може трактуватись як порушення прав особи, та не є істотною обставиною, що ставить під сумнів об?єктивність розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Фальк проти Нідерландів», суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент учинення правопорушення його автомобілем, ЄСПЛ вказує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою.

У цій справі, на думку суддів ЄСПЛ, мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, за яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними у випадках, коли неможливо встановити особу, котра керувала автомобілем. Таким чином, принцип пропорційності у цій справі було дотримано, і скарга заявника визнана явно необґрунтованою. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: «Оцінюючи те, чи в цьому випадку дотримано принцип пропорційності, Суд усвідомлює, що оскаржене правило встановлення відповідальності (щодо зареєстрованого власника автомобіля) було запроваджене з метою утвердження ефективної безпеки дорожнього руху через забезпечення того, що порушення правил дорожнього руху, виявлені за допомогою технічних або інших засобів і вчинені водієм, чию особу на той час встановити не було можливості, не залишаться безкарними, з одночасним належним урахуванням потреби домогтися того, щоб судове переслідування і покарання за такі правопорушення не призводило до неприйнятного обтяження органів судової влади держави». Він також зазначає, що «…відповідна особа не залишається при цьому без засобів захисту, бо може висувати доводи на підставі статті 8 цього Закону та (або) стверджувати, що на відповідний час поліція мала реальну можливість зупинити машину і встановити особу водія». Крім того, «…Суд не може визнати, що стаття 5 Закону, яка зобов`язує зареєстрованого власника автомобіля брати на себе відповідальність за своє рішення дозволити іншій особі користуватися його автомобілем, суперечить пунктові 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Тому Суд робить висновок, що національні органи влади, накладаючи на заявника оспорюване стягнення, презумпції невинуватості не порушили».

Під час розгляду справи OHalloran and Francis v. the United Kingdom, яка стосувалась оскарження передбаченої британським законом необхідності надання владі зареєстрованими власниками транспортних засобів відомостей про особу, яка реально керувала автомобілем у момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем встановленої швидкості. Цей обов`язок, на думку позивачів, є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених у статті 6 Конвенції. Однак Велика палата Європейського Суду більшістю голосів визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції.

Щодо твердження позивача про те, що він 06.02.2022 о 09 год. 13 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, 15 не керував транспортним засобом, то дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Також доказів, що транспортним засобом, який йому належить керувала інша особа позивачем суду не надано.

Посилання позивача на те, що він не керував транспортним засобом 06.02.2022 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач не довів, що інша особа керувала його автомобілем.

В оскаржуваній постанові зазначено, що доказами по справі є фото та відеоматеріали.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №953891 від 10.02.2022, якою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 9, 22 КУпАП, ст. 6, 77, 79, 241 246, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №953891 від 10.02.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя