Справа № 320/4222/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Справа № 320/4222/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт»

до Київської митниці Державної фіскальної служби України,

як відокремленого підрозділу

Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень Київської митниці ДФС від 06.02.2019 №№ UA125110/2019/110686/2, UA125110/2019/110687/2.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що при митному оформленні товарів, які ввозилися на митну територію України, визначено їх митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявлено цей показник у відповідних митній декларації ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасовій митній декларації ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019, до яких додавалися, а також додатково були надані всі необхідні документи для підтвердження ціни.

На думку Позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв вищезазначені рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів.

Позивач вказав, що до митного контролю були подані всі документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, подані документи не містять розбіжностей. Позивач зазначає про необґрунтованість рішень відповідача про коригування митної вартості товарів. Вважає дії митного органу неправомірними та такими, що не відповідають положенням Митного кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що документами, поданими Позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару і відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей, правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення та наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за резервним методом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що підставою для коригування заявленої Позивачем митної вартості товарів стала відсутність складової митної вартості, відсутність підтвердження ним відомостей про ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари та розбіжності в поданих ним документах.

При цьому, Апелянт стверджує, що декларантом не було надано інформацію щодо оплати товару, договір про перевезення, сертифікат походження товару.

Також Апелянт зазначає, що надані Позивачем додаткові документи не усувають виявлених розбіжностей і також мають недоліки, зокрема надано лише договір про транспортно-експедиційні послуги без надання додаткових угод, надано прайс-лист від продавця, а не виробника товару, у додатковій угоді вказано специфікацію, якої на момент її укладання ще не існувало, та змінено умови оплати товару за такою специфікацією.

Крім того, Апелянт посилається на те, що Позивач не надав інших додаткових документів, зокрема виписку з бухгалтерської документації, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, висновки про якісні та вартісні характеристики товару.

Апелянт зазначає, що Позивач повідомив митний орган про неможливість надання інших документів і просив прийняти рішення на підставі вже поданих ним документів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 та від 16.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на правомірності декларування ним імпортованого товару за ціною договору та підтвердження зазначеної ціни і її складових всіма необхідними документами, а також зазначає, що всі наведені Апелянтом доводи і сумніви у митній вартості товару спростовуються матеріалами справи і Апелянтом правильності висновків суду не спростовано.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 задоволено клопотання Апелянта про заміну Відповідача на правонаступника та замінено Київську митницю ДФС на Київську митницю, як відокремлений підрозділ ДМС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (далі - ТОВ «Текстиль-Контакт») зареєстровано як юридична особа () та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Між ТОВ «Експоторг», компанією, зареєстрованою в Російській Федерації, (далі - продавець) та ТОВ «Текстиль-Контакт» 03.05.2017 був укладений контракт №02/17 (далі - контракт), відповідно до якого продавець зобов`язується поставити, а позивач прийняти та оплатити тканини в асортименті, за цінами відповідно до рахунку на поставку, виставленого відповідно до контракту.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 3.2, 4.1, 5.1 та 11.3 контракту кількість і найменування на кожну партію тканин, що постачаються, позивач повідомляє продавцю не пізніше п`яти днів до відвантаження й вони підтверджуються специфікацією на поставку, яка є невід`ємною частиною контракту.

Поставка товару здійснюється позивачем на територію України зі складу продавця власним автотранспортом позивача на умовах FCA склад продавця, м. Іваново, Російська Федерація (Incoterms 2010), вантажовідправник - продавець.

Продавець зобов`язується протягом трьох банківських днів з моменту прибуття транспорту позивача здійснити завантаження і митне оформлення товару.

Ціни за 1 погонний метр тканин, що постачаються, узгоджуються між продавцем і позивачем і підтверджуються доданою специфікацією, яка є невід`ємною частиною контракту, в ціну товару також включене й пакування.

Позивач здійснює 100% передоплату за кожну партію тканин, що постачаються, згідно з виставленим рахунком на кожну поставку. Виставляючи рахунок, продавець гарантує свою готовність здійснити відвантаження відповідної партії товару в порядку, передбаченому положенням пункту 3.2 контракту, якщо інше не вказане в специфікації.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019.

Продавець та Позивач неодноразово вносили зміни до пункту 5.1 контракту, які стосуються порядку оплати позивачем придбаного товару за контрактом.

09.03.2018 Продавець та Позивач уклали додаткову угоду № 3 до контракту, якою виклали пункт 5.1 у новій редакції, відповідно до якої Позивач здійснює передоплату за кожну партію тканин, що постачаються, відповідно до виставленого рахунку на кожну поставку, а також можливе часткове відстрочення платежу протягом 90 (дев`яноста) днів. Виставляючи вказаний рахунок, продавець гарантує свою готовність здійснити відвантаження відповідної партії товару в порядку, передбаченому положеннями пункту 3.2 контракту, якщо інше не передбачено в специфікації.

31.01.2019 Продавець та Позивач уклали додаткову угоду № 4 до контракту, якою доповнили пункт 5.1 контракту тим, що оплата товару, що постачається за специфікацією №14 від 01.02.2019 до контракту, повинна бути здійснена позивачем у термін до 01.03.2019.

01.02.2019 Продавець та Позивач уклали специфікацію №14 до контракту (далі - специфікація), відповідно до якої Продавець передав у власність Позивача, а Позивач прийняв та зобов`язався оплатити тканини в асортименті в кількості 123 116,1 погонних метрів (далі - товар).

Загальна вартість товару згідно зі специфікацією склала 5 335 717,73 російських рублів, а його поставка відбувалася на умовах FCA м. Іваново, Російська Федерація (Incoterms 2010).

Позивач 05.02.2019 подав до Київської митниці ДФС митну декларацію ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасову митну декларацію ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019, у графах 31 якої Позивачем був зазначений товар.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасової митної декларації ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019 загальна вартість товару складає 5 335 717,73 російських рублів (4 546 381,52 російський рубль + 789 336,21 російських рублів), а його поставка відбувалася на умовах FCA м. Іваново, Російська Федерація.

Позивач здійснив перевезення товару (оплатив транспортно-експедиторські послуги) з м. Іваново, Російська Федерація, до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 24 000,00 грн.

Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена Позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) в митній декларації ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасовій митній декларації ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019, склала в гривневому еквіваленті станом на день подання Позивачем митних декларацій щодо товару 05.02.2019 - 2 255 023,65 грн. (5 335 717,73 російських рублів х 0,41813 + 24 000,00 грн.).

Позивачем до Київської митниці ДФС разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019 подано, зокрема такі документи: рахунок-фактуру №4 від 01.02.2019 (0380); автотранспортну накладну №0115021 від 01.02.2019 (0730); документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідку ПП «Меоні Україна» про транспортні витрати №24 від 04.02.2019 (3007); контракт (4100); додаткову угоду №1 від 23.05.2017 до контракту (4103); додаткову угоду №2 від 14.07.2017 до контракту (4103); специфікацію (4103); акт про взяття проб (зразків) товарів б/н від 04.02.2019 (9107); копію митної декларації країни відправлення №10103080/010219/0004503 від 01.02.2019 (9610).

Після подання вказаних митних декларацій 05.02.2019 декларант отримав від Відповідача електронні повідомлення про необхідність надання наступних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: 1) інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) виписки з бухгалтерської документації; 3) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем 05.02.2019 надано Відповідачу наступні додаткові документи разом із відповідними заявами позивача №150 від 05.02.2019 та №149 від 05.02.2019: прайс-лист б/н від 09.01.2019; додаткову угоду №4 від 31.01.2019 до контракту; договір про надання транспортно-експедиторських послуг при організації перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №199 від 05.01.2018, укладений між ПП «Меоні Україна» та Позивачем; рахунок-фактуру №МИ-0000019 від 04.02.2019, виставлений ПП «Меоні Україна»; сертифікат про походження товару № 7780744 від 01.02.2019.

Відповідач 06.02.2019 прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA125110/2019/110686/2, так як за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 встановлено, що документи надано не в повному обсязі, зокрема відповідно до пункту 4.1 контракту ціна за товар узгоджується та підтверджується специфікацією, згідно з пунктом 5.1 контракту позивач здійснює 100% передоплату за кожну партію товару. Однак інформації щодо оплати товару декларантом не надано. Декларантом не надано договір про перевезення. Відповідно до довідки про транспортні витрати №24 від 04.02.2019 визначено, що додаткове страхування товару не здійснювалось, що може вказувати на наявність страхування даного товару позивачем або продавцем.

Митний орган зазначив, що відповідно до пункту 3.3 контракту продавець передає позивачеві сертифікат про походження товару (СТ-1), однак він не наданий до митного оформлення. Тому відповідно до частини другої статті 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог частин другої та третьої статті 53, статті 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні. Однак у строк, встановлений частиною третьою статті 53, пунктом 2 частини другої статті 255 МК України, декларантом надано додаткові документи не у повному обсязі. При цьому надані додатково документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містять додаткові розбіжності, зокрема декларантом надано додаткову угоду №4 від 31.01.2019 до контракту, в пункті 1 якої сторони узгодили внесення змін до пункту 5.1 контракту про те, що оплата по специфікації від 01.02.2019 буде здійснюватися у термін до 01.03.2019. Тобто на момент додаткової угоди 31.01.2019 здійснено посилання на майбутню дату специфікації №14 від 01.02.2019. Крім того, даною додатковою угоду №4 від 31.01.2019 змінено умови оплати всього контракту по конкретній специфікації, а не для всього контракту, що посилює сумнів митного органу в наявності обов`язкової проплати за поставлений товар на момент митного оформлення.

Митниця вказала, що декларантом надано договір про надання транспортно-експедиційних послуг №199 від 05.01.2018 між ТОВ «Текстиль-Контакт» та ПП «Меоні Україна», відповідно до умов якого ПП «Меоні Україна» є посередником в наданні послуг по перевезенню, інші угоди по перевезенню не надані, а тому митний орган не може впевнитися в достовірності заявленим транспортним витратам.

Декларантом надано прайс-лист №б/н від 09.01.2019 від продавця ТОВ «Експоторг», а не від виробника товарів, які вказані в наведеній таблиці по кожному товару, крім того, в даному прайс-листі вказана інформація про вартість товару на умовах поставки FCA, що не відповідає загальноприйнятному виду прайс-листа (знеособлений, без конкретних умов поставки тощо), а тому даний документ не може бути визначений як прайс-лист виробника товарів.

Крім того, декларантом не надано: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Отже, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України. У зв`язку з вищевикладеним посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. Жодних вимог у порядку частини шостої статті 55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому, за умовами статті 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар №3 - митна декларація №UA807170/2019/4375 від 28.01.2019 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 4,62 долари США за 1 кг); товар №4 - митна декларація №UA100070/2017/199281 від 18.04.2017 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 4,71 долари США за 1 кг); товар №5 - митна декларація №UA100010/2018/148209 від 14.09.2018 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 5,47 доларів США за 1 кг); товар №6 - митна декларація №UA500030/2017/2408 від 07.03.2017 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 3,76 долари США за 1 кг).

Відповідач 06.02.2019 прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №№UA125110/2019/110687/2, у графі 33 якого відповідач зазначив аналогічну аргументацію, що і в графі 33 рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №№UA125110/2019/110686/2 від 06.02.2019.

Відповідач дійшов висновку, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України. У зв`язку з вищевикладеним посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. Жодних вимог у порядку частини шостої статті 55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому, за умовами статті 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар №2 - митна декларація №UA100070/2018/221361 від 29.01.2018 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 4,08 долари США за 1 кг).

Після цього митним органом відповідно до пункту 1 частини одинадцятої та частини дванадцятої статті 264 МК України було відмовлено в митному оформленні (випуску) товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019 та тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019 у зв`язку з прийняттям рішень Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110686/2 від 06.02.2019 та №UA125110/2019/110687/2 від 06.02.2019.

При прийнятті відмови посадовою особою митного органу - старшим державним інспектором Київської митниці ДФС Даниленко Тетяною Володимирівною були заповнені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00032 від 06.02.2019 та №UA125110/2019/00033 від 06.02.2019, примірник яких невідкладно було вручено (надіслано) декларанту.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нові митну декларацію ІМ40ДЕ №UA125110/2019/402064 від 06.02.2019 та тимчасову митну декларацію ІМ40ТН №UA125110/2019/402065 від 06.02.2019 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 48 753,91 грн. та 3 914,59 грн. відповідно.

Позивач 26.04.2019 у силу приписів частини восьмої статті 55 МК України, відповідно до яких протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, надав відповідачу додаткові документи разом із супровідним листом №2604/19-01 від 26.04.2019 (далі - лист). Так, позивач надав відповідачу наступні документи та інформацію:

1) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, - позивач надав відповідачу для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії наступних документів: довідки Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» №КНО-09.1.9.2/130 від 26.03.2019; платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах №54 від 26.02.2019 та №90 від 04.04.2019, виданих позивачем, які підтверджують, що позивач перерахував на користь продавця спірного товару вартість останнього в розмірі 5 335 717,73 російських рублів;

2) щодо виписки з бухгалтерської документації - позивач надав відповідачу для ознайомлення на 8 аркушах фотокопії наступних документів бухгалтерського обліку позивача щодо реалізації спірного товару на митній території України: видаткової накладної №2910 від 12.02.2019, складеної між позивачем та Ізмаїльською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; податкової накладної №935 від 12.02.2019, складеної позивачем; видаткової накладної №3068 від 13.02.2019, складеної між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Профіт»; податкової накладної №1079 від 13.02.2019, складеної позивачем; видаткової накладної №3681 від 20.02.2019, складеної між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГТ Плюс»; податкової накладної №1256 від 14.02.2019, складеної позивачем; видаткової накладної №3345 від 15.02.2019, складеної між позивачем та Приватним підприємством «ТК-Спецодяг»; податкової накладної №1386 від 15.02.2019, складеної позивачем;

3) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини - позивач звернув увагу відповідача, що в нього був відсутній станом на день підписання листа будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики спірного товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Окрему увагу позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності в позивача.

Вважаючи протиправними зазначені рішення про коригування митної вартості товару, Позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

2. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

3. Доводи Апелянта про те, що декларантом не було надано інформацію щодо оплати товару, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до додаткової угоди №4 від 31.01.2019 до контракту Продавець та Позивач узгодили, що оплата за спірний товар буде здійснюватися в термін до 01.03.2019.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2019 та 04.04.2019 Позивач перерахував на користь Продавця грошові кошти в рамках контракту в розмірі 2 000 000,00 російських рублів та 3 335 717,73 російських рублів відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металах №54 від 26.02.2019 та №90 від 04.04.2019.

Тобто, Позивач здійснив 100% оплати вартості спірного товару, але вже після його митного оформлення Відповідачем, що відповідає умовам контракту, з урахуванням додаткової угоди до нього.

При цьому, частиною другою статті 53 МК України прямо передбачено необхідність надання при митному оформленні товару банківських (платіжних) документів щодо його оплати, виключно якщо товар є оплаченим на день його митного оформлення.

Тож, наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

4. Доводи Апелянта про те, що Позивачем не було подано договір перевезення товару, а потім після надання договору на транспортно-експедиційні послуги не надано додаткових документів для усунення суперечностей щодо посередника та виконавця таких послуг, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, Позивач здійснив перевезення товару (оплатив транспортно-експедиторські послуги) з м. Іваново, Російська Федерація до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 24 000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №МИ-0000019 від 04.02.2019, виставленим ПП «Меоні Україна», актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МИ-0000019 від 07.02.2019, складеним між ПП «Меоні Україна» та позивачем, платіжним дорученням №983 від 13.02.2019 та довідкою ПП «Меоні Україна» про транспортні витрати №24 від 04.02.2019.

Разом з тим, при визначенні загальної митної вартості товару за основним методом Позивач включив до неї понесені ним витрати на транспортування в розмірі 24 000,00 грн.

Тож, доводи Апелянта щодо не підтвердження Позивачем витрат на транспортування товару до митної території України спростовуються матеріалами справи.

Посилання Апелянта на те, що надані Позивачем транспортні (перевізні) документи не підлягали врахуванню через те, що вони видані посередником, судова колегія відхиляє, оскільки ПП «Меоні Україна», згідно з договором про надання транспортно-експедиторських послуг при організації перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №199 від 05.01.2018, може надавати Позивачу транспортно-експедиторські послуги як власними силами, так і за рахунок залучення до їх надання третіх осіб.

Водночас, наданими Позивачем транспортними (перевізними) документами повністю підтверджується така складова митної вартості спірного товару як його транспортування до митної території України.

5. Доводи Апелянта про те, що наданий Позивачем прайс-лист виданий продавцем, а не виробником товару, колегія суддів до уваги не приймає, так як оскільки приписами чинного законодавства України не передбачені вимоги до змісту та форми такого документа як прайс-лист, а тому продавець може його формувати відповідно до власної комерційної політики.

6. Доводи Апелянта щодо ненадання Позивачем у відповідь на запит митного органу висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, колегія суддів відхиляє, оскільки такі документи носять виключно інформаційний характер і обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Позивач листом № 2604/19-01 від 26.04.2019 повідомив Відповідача про відсутність у нього висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання ним вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

7. З приводу доводів Апелянта щодо ненадання Позивачем сертифікату походження товару апеляційний суд зазначає, що частиною другою статті 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, які подаються для проходження митних формальностей з метою підтвердження митної вартості товарів і такий документ як сертифікат походження товару у вказаному переліку відсутній.

Крім того, сертифікат походження товару не є бухгалтерським або іншим документом, який підтверджує ціну товару та, відповідно, його митну вартість в розумінні МК України.

Тож, неподання цього документу не створює достатніх правових підстав для коригування імпортеру заявленої ним митної вартості та/або її невизнання.

8. У контексті аналізу доводів апеляційної скарги судова колегія також звертає увагу й на те, що рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125110/2019/110686/2 від 06.02.2019 стосується лише коригування митної вартості товарів №№ 3-6 за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA125110/2019/401898 від 05.02.2019. Водночас, митним органом визнано заявлену Позивачем митну вартість товарів №№ 1-2 за цією ж митною декларацією на підставі поданих ним до митного оформлення спірного товару документів.

Аналогічно рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110687/2 від 06.02.2019 стосується коригування лише митної вартості товару № 2 за тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/401899 від 05.02.2019. Водночас, митним органом визнано заявлену Позивачем митну вартість товару № 1 за цією ж митною декларацією на підставі поданих ним до митного оформлення спірного товару документів.

9. Доводи Апелянта щодо ненадання Позивачем додатково витребуваних в нього документів, а саме виписок з бухгалтерської документації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як було встановлено вище, станом на день направлення запитів Відповідача про надання таких документів спірний товар знаходився в зоні митного контролю Київської митниці ДФС та не був випущений у вільний обіг на митну територію України, що зумовлювало об`єктивну відсутність витребуваних документів у Позивача.

10. Аналізуючи доводи Апелянта щодо правомірності застосування ним саме шостого (резервного) методу коригування митної варстості імпортованого Позивачем товару, колегія суддів зазначає, що Київською митницею не доведено неможливість застосування жодного методу коригування, що передує резервному (зокрема методу «за ціною договору щодо ідентичних товарів»), хоча з матеріалів справи вбачається, що Апелянт мав відповідну інформацію про товар.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.

11. З викладеного та доводів апелянта вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.

12. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

13. Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

14. Отже, Відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої Позивачем митної вартості товару за резервним методом.

15. При цьому, апеляційний суд зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

16. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16

17. Отже, Апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за основним методом.

18. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.

19. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

20. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

21. Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

22. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

23. Таким чином, апеляційна скарга Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 14 червня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова