Справа № 160/5947/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року Справа № 160/5947/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №21 від 10.01.2022р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки;

- зобов`язати Відповідача-2 зарахувати період роботи на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів з 2005 по 2007 роки до страхового стажу та провести перерахунок пенсії з урахуванням даного страхового стажу позивачеві відповідно до ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.01.2022р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 10.01.2022р. позивачеві було відмовлено в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку із відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005-2007 роки. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу неправомірним та таким, що порушує його права на належне пенсійне забезпечення, оскільки з 02.01.1989р. по 10.07.2009р. позивач працював на Підстепнянському заводі будматеріалів, яке на теперішній час ліквідовано, а документи до архіву не передавались; працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, тому відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період 2005-2007 роки не є підставою для позбавлення особи права на зарахування даного страхового стажу. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови постановами Верховного Суду від 27.03.2018р. у справі №208/6680/16-а та від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а.

Ухвалою суду від 26.04.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідачів, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.18).

Відповідач-1 (Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) на виконання вимог ухвали суду від 26.04.2022р. відзиву на позов у встановлений ухвалою строк суду не надав, ухвалу від 26.04.2022р. про відкриття провадження у справі та позов з додатками відповідач отримав 03.05.2022р. засобами електронного зв`язку відповідно до вимог ст.ст. 124, 129, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується електронним повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.24).

24.05.2022р. засобами поштового зв`язку на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, які наявні в матеріалах пенсійної справи (форма ОК-5), інформація про сплату внесків за періоди роботи позивача з 01.01.2005р. по 31.12.2007 відсутня, відповідно, для зарахування вищезазначених періодів роботи до загального страхового стажу немає законних підстав. Окрім того, відповідач-2 посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.25-29).

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 17.06.2022р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.01.1989р. по 10.07.2009р. працював на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів на посаді водія, що підтверджується копією трудової книжки позивача, наявної у справі (а.с.12-13).

З 15.03.2019р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №21 від 27.03.2019р. (а.с.30).

06.01.2022р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону №1058, проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 10.01.2022р. позивачеві було відмовлено в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку із відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005-2007 роки, що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.10-11,45).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача-1 №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання протиправним такого рішення, його скасування та зобов`язання відповідача-2 зарахувати вказаний період до його страхового стажу та зобов`язати відповідача зарахувати період роботи на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів з 2005 по 2007 роки до страхового стажу та провести перерахунок пенсії з урахуванням даного страхового стажу позивачеві відповідно до ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до положень ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати їй проводиться перерахунок пенсії з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу, тобто період, за який сплачено страхові внески, після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, при цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати працівника застрахованої особи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 02.01.1989р. по 10.07.2009р. позивач працював на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів на посаді водія, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.12-13).

При цьому, наведене підприємство, на якому працював позивач на теперішній час ліквідовано, а документи до архіву не передавались, що підтверджується копіями довідок Виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області 3821 від 29.07.2021р. та Державного архіву Дніпропетровської області №Р-2962/0/217-21 від 30.07.2021р., наявними у справі (а.с.14,15).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 10.01.2022р. позивачеві було відмовлено в проведенні перерахунку його пенсії згідно заяви від 06.01.2022р. відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку із відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005-2007 роки, що підтверджується змістом копії відповідного рішення та копією розрахунку стажу позивача (а.с.10-11,43-зворот,45).

Разом з тим, слід зазначити, що позивач, як застрахована особа, не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2019р. у справі №688/947/17, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а та від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що з урахуванням приписів ст.106 Закону №1058 та за умови ліквідації підприємства, на якому позивач працював у спірний період з 01.01.2005р.по 31.12.2007р., рішення відповідача-1 №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки, є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем-1 не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача-1 №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачами жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність рішення відповідача-1 №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки, суд приходить до висновку, що відповідач-1, відмовивши позивачеві у проведенні перерахунку його пенсії, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеним рішенням відповідача-1 прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено позивачеві в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки, у зв`язку з чим позовні вимог позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача-2 зарахувати період роботи на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів з 2005 по 2007 роки до страхового стажу позивача та провести перерахунок його пенсії з урахуванням даного страхового стажу відповідно до ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за заявою позивача від 06.01.2022р., виходячи з того, що судом встановлено протиправність рішення відповідача-1 щодо відмови у проведенні такого перерахунку та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі «Кечко проти України» зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача-2 зарахувати період роботи на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів з 2005 по 2007 роки до страхового стажу позивача та провести перерахунок його пенсії з урахуванням даного страхового стажу відповідно до ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за заявою позивача від 06.01.2022р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №47 від 18.04.2022р. у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с.6).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №21 від 10.01.2022р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 10.01.2022р., яким відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за 2005 - 2007 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати період роботи на Підстепнянському заводі будівельних матеріалів з 2005 по 2007 роки до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та провести перерахунок його пенсії з урахуванням даного страхового стажу відповідно до ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за заявою ОСОБА_1 від 06.01.2022р.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва