Справа № 380/15783/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15783/21 пров. № А/857/2934/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (головуючий суддя Лунь З.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним до Департаменту патрульної поліції України в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 26800,00грн.та відшкодування моральної шкоди у розмірі 22000,00грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні на суму 9107 (дев`ять тисяч сто сім)грн. 93 коп. У задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції України оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом порушено норми матеріального, просить скасувати таке рішення та ухвалити нове рішення у відповідній частині, з врахуванням Порядку №159, затвердженого Кабінетом Міністрів України з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні цієї справи суд першої інстанції з`ясував, що істотність частки невиплачених сум в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить 0,025 (9833,53 грн./З64317,24 грн (сума індексації грошового забезпечення та доплати за службу в нічний час/середній заробіток за весь час затримки розрахунку).

При цьому, сума яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,025 розраховується наступним чином: 350,98 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,025 х 1038 (дні затримки розрахунку) = 9107,93 грн..

З врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути нарахований та виплачений позивачу у розмірі 9107,93 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Однак, апелянт зазначає, що відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015 (далі - Постанова №988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Методика нарахування середнього заробітку при виплаті компенсації за затримку розрахунку при звільненні регламентується Постановою КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими розд.2 абз. 3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру (ч. 2 ст. 2 Закон України «Про оплату праці» № 2050, п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений Постановою КМ України №159 від 21 лютого 2001 року (далі - Порядок №159).

Порядок №159 затверджений Кабінетом Міністрів України з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», і визначає, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Судом першої інстанції не застосовано при ухваленні рішення Порядок №159, який підлягав застосуванню, відтак невірно обчислено суму компенсації.

Сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні з врахуванням норм Порядку №159 буде значно меншою, ніж ухвалено судом в резолютивній частині рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до 01.10.2018 проходив службу в Управлінні патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 у справі №380/9389/21 Департамент патрульної поліції України зобов`язано виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 на суму 5694,40грн. та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017.

Згідно з випискою по рахунку від 09.09.2021 рішення суду на користь ОСОБА_1 виконано 04.08.2021.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки індексація доходів та доплата за службу в нічний час позивачу не виплачена в день його звільнення (01.10.2018), то суд правильно вважав, що вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, відтак відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Проводячи розрахунок суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації суд правильно врахував, що згідно з ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі постанова №100).

Відповідно до п.2 цієї постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 цього ж Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього ж Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88).

Ураховуючи встановлені по справі обставини, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем в частині виплати індексації доходів та доплату за службу в нічний час з порушенням строку, встановленого положеннями ст.116 КЗпП України.

Враховуючи обов`язковість висновків Верховного Суду викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, суд правильно застосував до обставин цієї справи наступні критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України:

Так згідно довідки про доходи №1539 від 28.09.2021 розмір доходів позивача за два останні місяці служби перед звільненням для обрахунку середньомісячного доходу (заробітної плати) становив 21409,48грн.(10253,81 грн. у серпні 2018 року та 11155,67грн., у вересні 2018 року).

Кількість календарних днів служби позивача у липні-серпні 2018 становила 61 день.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 350,98грн. (21409,48грн / 61 день).

Період за час затримки розрахунку при звільненні по день повного фактичного розрахунку, а саме з 01.10.2018 по 03.08.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні) становить 1038 днів.

Сума середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільнені становить 364317,24 грн(350,98грн х1038 днів).

При цьому, суд правильно врахував, що оскільки виплачена заборгованість по заробітній платі становить 8933,53 грн, то частка такої заборгованості у сумі середнього грошового забезпечення за 1038 днів (364317,24грн.) становить 0,025.

З огляду на очевидну неспівмірність можливих до нарахування та виплати сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд підставно вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму 9107,93 грн (350,98 грн х1038х(8933,53грн /437456,25 грн)) (за час затримки розрахунку при звільненні позивача).

Отже, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 9107,93 грн.

При цьому, доводи апелянта про необхідність застосовувати у даних спірних правовідносинах Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений Постановою КМ України №159 від 21 лютого 2001 року прийнятий з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не заслуговують на увагу, оскільки таким регулюються інші правовідносини.

Відмовлячи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивач таких доказів не надав, то суд першої інстанції вірно вважав, що підстави для задоволення вказаної вимоги відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 380/15783/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін