Справа № 280/5400/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 280/5400/19

адміністративне провадження № К/990/3986/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів -Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 280/5400/19

за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТАС» про накладення арешту на кошти та інші цінності,

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду (суддя Е. В. Катаєва) від 12 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Л. Є. Зуєва, М. П. Коваль, О. О. Кравець) від 25 листопада 2021 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У листопаді 2019 року Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі - позивач, скаржник, ГУ ДПС у Запорізькій області) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТАС» (далі - ТОВ «МОТАС», відповідач) та, з урахуванням заяви про зміну назви відповідача та ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, просив накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків ТОВ «МОТАС».

2. До Запорізького окружного адміністративного суду 11 листопада 2019 року звернулось ГУ ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп» про накладення арешту на кошти та інші цінності.

3. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі (а.с.2).

4. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року змінена назва відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп» на Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТАС» (а.с.138).

5. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням у справі № 280/3487/19 (а.с.148).

6. Ухвалами Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року провадження по справі поновлено, адміністративну справу № 280/5400/19 - передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

7. Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 02 серпня 2021 року та згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ справа передана судді Катаєвій Е. В.

8. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Запорізькій до ТОВ «МОТАС» про накладення арешту на кошти та інші цінності. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

9. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов залишений без руху, наданий строк на усунення недоліків позову для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності його пропуску. Зупинено провадження у справі.

10. До суду першої інстанції надійшла заява ГУ ДПС у Запорізький області про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом до ТОВ «МОТАС» про арешт коштів на рахунках та інших цінностей, що знаходяться у банках. Суд вважав необхідним поновити провадження у справі.

11. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, адміністративний позов Головного управління ДПС у Запорізькій області до ТОВ «МОТАС» залишено без розгляду.

12. Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

13. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2021 року клопотання ГУ ДПС у Запорізькій області про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. поновлено ГУ ДПС у Запорізькій області строк на касаційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі №280/5400/19, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

14. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

15. Письмового відзиву на касаційну скаргу на адресу Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її подальшого розгляду по суті.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Залишаючи позов без розгляду на підставі пункту 8 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущений встановлений абз.2 частини другої статті 122 КАС України тримісячний строк звернення до суду, відповідно до якого, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

17. Посилання позивача на застосування строку встановленого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України суди вважали не спроможним, оскільки зазначений у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Відхиляючи твердження позивача у поданій заяві про поновлення строку, що строк звернення до суду складає 1095 днів, якій встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, суди послалися на правовий висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.

IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

19. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами неправильно застосовано норму права, встановлену статтею 102 Податкового кодексу України та частину другу статті 122 КАС України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

20. А саме, судами не враховано, що накладення арешту на кошти та інші цінності є одним із способів стягнення податкового боргу та застосовується у разі, якщо у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

21. Скаржник вважає, що оскільки, накладення арешту на кошти та інші цінності є одним із способів стягнення податкового боргу, то і строк звернення до суду зі такою позовною заявою має застосовуватись відповідно до статті 102 Податкового кодексу України, а саме 1095 дні з дня виникнення податкового боргу.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.

23. Спірним у цій справі є питання додержання позивачем, суб`єктом владних повноважень, строку звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності.

24. Положеннями частини четвертої статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

25. Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 КАС України.

26. Крім того, пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

27. Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

28. Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі щодо своєчасного пред`явлення позову для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

29. Водночас, особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовано статтею 122 КАС України. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

30. Отже, за загальним правилом строк звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень становить три місяці з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення до суду визначених законом позовних вимог. Інші строки звернення допускаються, але вони мають бути чітко встановлені Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

31. Позивач, як суб`єкт владних повноважень, звернувся до суду з посиланням на підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, відповідно до якого контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

32. У позові зазначається, що податковим керуючим ОСОБА_1 , призначеним наказом ГУ ДФС у Запорізькій області від 24 січня 2019 року № 263, на підставі рішення уповноваженої особи ГУ ДФС у Запорізькій області від 20 лютого 2019 року № 183 про опис майна у податкову заставу платника податків ТОВ «Торговий дім «Запоріжоілгруп» було проведено опис майна та у відповідності до акта № 13 від 07 травня 2019 року підтверджено відсутність на день складання акту майна, що може бути описано у податкову заставу.

33. Відтак, у ГУ ДПС у Запорізькій області виникли підстави для звернення до суду з зазначеними позовними вимогами.

34. Разом з тим, суд касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанції, що підстава, яка дала ГУ ДПС у Запорізькій області право на пред`явлення даного позову виникла 07 травня 2019 року (позивач цього не заперечує, тобто не є спірним), однак суб`єкт владних повноважень звернувся до суду з позовом (вих. 30 жовтня 2019 року) - 05 листопада 2019 року, тобто з пропущеним тримісячним строком звернення до суду.

35. Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

36. Водночас, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

37. Суд зазначає, що законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

38. Так, ухвалою суду першої інстанції від 21 вересня 2021 року позов залишений без руху, наданий строк на усунення недоліків позову для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності його пропуску. Зупинено провадження у справі.

39. До суду надійшла заява ГУ ДПС у Запорізький області про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом до ТОВ «МОТАС» про арешт коштів на рахунках та інших цінностей, що знаходяться у банках. Суд першої інстанції поновив провадження у справі.

40. ГУ ДПС у Запорізький області у поданій заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом, а також у апеляційній та касаційній скарзі зазначає, що питання строків звернення до суду за податковими правовідносинами встановлюється Податковим кодексом України. На думку позивача спеціальним строком звернення до суду з позовом у даному спорі є строк визначений статтею 102 Податкового кодексу України, а саме 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Таким чином, позивач стверджує, що ним строк звернення до суду з позовом у даній справі не пропущений.

41. Суд вважає, що суди попередніх інстанцій вірно не погодились з наведеними доводами позивача, з огляду на наступне.

42. Як вже було вказано вище, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним абз. 2 частиною другою статті 122 цього Кодексу.

43. Згідно з підпунктом 14.1.175 пунктом 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

44. З дня виникнення податкового боргу майно платника опиняється у специфічному правовому режимі обмеження, яке встановлюється статтями 88- 89 ПК України, що має свої правові наслідки. Зокрема, із цього дня майно платника податків опиняється у податковій заставі, яка поширюється на будь-яке його майно (за винятком установлених законодавством обмежень (випадків).

45. Відповідно до пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

46. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих (пункт 89.3 статті 89 ПК України).

47. Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

48. Пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

49. Отже, наведена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі.

50. Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

51. Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

52. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що встановлений статтею 102 ПК України строк є саме строком давності 1095 календарних днів, з дня виникнення податкового боргу, застосовний щодо самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань платника податків та щодо стягнення податкового боргу, який виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, тобто має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Слід звернути увагу на те, що між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

53. Водночас, на думку Суду, зазначений спеціальний строк (1095) не може застосовуватись до спірних позовних вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності, оскільки такі примусові заходи хоч і пов`язані з погашення податкового боргу, але не можуть ототожнюватися з вимогами про стягнення податкового боргу.

54. Додатковим підтвердженням наведеного є те, що відповідні повноваження позивача законом розмежовуються.

55. Відповідно до пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право:

20.1.31. звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень;

20.1.32. звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов`язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом;

20.1.33. звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

56. Отже, повноваження податкового органу щодо стягнення податкового боргу та щодо інших наведених вище заходів впливу на платника податків з метою погашення податкового боргу, в тому числі шляхом звернення до суду з адміністративним позовом, законом чітко розмежовуються, що виключає можливість їх ототожнення. За своєю правовою природою ці повноваження є різними, як з огляду на підстави їх виникнення, так і юридичні наслідки.

57. Враховуючи наведене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що строк 1095 днів, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, не застосовується до позовних вимог контролюючого органу про накладення арешту на кошти та інші цінності.

58. Відтак, як було встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано скаржником жодними іншим законом спеціального строку на звернення податкового органу до суду з такими позовними вимогами, як накладення арешту на кошти та інші цінності, не встановлено, а отже висновок судів про необхідність застосування абз.2 частини 2 статті 122 КАС України, є законним та обґрунтованим.

59. Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

60. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частиною третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

61. З огляду на те, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду протягом установленого законом строку, позивачем не наведено, судами із матеріалів справи таких не встановлено, слід констатувати, що вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху залишились не виконаними, а отже колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

62. З огляду на вищенаведене суд касаційної інстанції, не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, які б стали підставою для скасування оскаржуваних рішень.

63. Усі доводи касаційної скарги зводяться виключно до повторення доводів заяви про поновлення строку та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами попередніх інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили ці оцінки, скаржником не зазначено.

64. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

65. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 КАС України).

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 280/5400/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов