Справа № 580/822/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року справа № 580/822/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря Мельникової О.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/822/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач не прибув] до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, відповідач 1 (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, ) [відповідач не прибув], Державної судової адміністрації України, відповідач 2 (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ) [відповідач не прибув] про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої суддівської винагороди, ухвалив рішення.

28.01.2022 вх. 4589/22 позивач, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, просить: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу у січні 2021 року суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, в сумі 2 102 гривні; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із виплати суддівської винагороди за січень 2021 року у розмірі 6 764 грн 21 коп з відрахуванням обов`язкових податків і зборів; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду (суддя Нужна А.Г.) від 02.02.2022 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). На підставі розпорядження керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 №153 здійснено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №580/822/22 справа передана на розгляд судді Трофімовій Л.В. Ухвалою від 29.03.2022 адміністративну справу №580/822/22 прийнято до свого провадження, здійснено перехід із спрощеного провадження до загального, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, призначено підготовче засідання на 13.04.2022 - зупинено провадження у справі з розглядом питання про поновлення 19.05.2022. Ухвалою суду від 25.04.2022 поновлено провадження у справі призначено підготовче засідання на 19.05.2022 відкладено підготовче судове засідання в адміністративній справі №580/822/22 на 25.05.2022 - залучено другим відповідачем Державну судову адміністрацію, виключивши із учасників як третьої особи, закрито підготовче провадження у справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 14.06.2022.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон №1402) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» 15.12.2020 № 1082-IX (далі - Закон №1082-IX) встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня - 2270 грн, проте введено новий вид прожиткового мінімуму - прожитковий мінімум працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - становить 2102 грн. Відповідачем за січень 2021 року нараховано суддівську винагороду із застосуванням розміру прожиткового мінімуму 2102 грн, що (на думку позивача, який є суддею) є меншим ніж гарантовано законодавством, що є порушенням права на оплату праці. На переконання позивача, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми, у спірних правовідносинах - Законом №1402. У національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (lex specialis derogate generali), у зв`язку із чим позивач вважає, що потрібно застосовувати до спірних правовідносин правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402, а положення Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі Закон №966-XIV) вважати загальними нормами (lex generalis). Законом №1402 закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, то відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом. Позивач уточнив, що «якщо під час розгляду справи суд встановить, що ДСА України виділила відповідачу недостатньо коштів для виплати суддівської винагороди, позивач не заперечуватиме щодо залучення судом ДСА України співвідповідачем». У позовній заяві ОСОБА_1 наголошує про позицію Верховного Суду у справі №360/503/21: «розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону №1402, тож позивач має право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість)». Позивач 14.04.2022 вх.11267/22, обґрунтовуючи спосіб захисту порушеного права на оплату праці, аналізуючи поняття «заборгованість», зазначає про суму фінансових зобов`язань, грошових боргів, що належать погашенню, поверненню в певний термін. Позивач стверджує, що відповідач «вимог Закону не дотримався та здійснював нарахування суддівської винагороди в розмірі, що не відповідав розміру, що визначає Закон. Відповідно розмір невиплаченої суддівської винагороди є боргом», просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із виплати суддівської винагороди за січень 2021 року у сумі 6 764 грн 21 коп.

22.02.2022 вх.832/22 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, де у задоволенні позову просили відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача, покликається на статтю 7 Закону №1082-IX та зазначає, що діяли на підставі, у межах і у спосіб, передбачені законодавством України. Наявність у статті 7 Закону №1082-IX формулювання, що «застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» вказує на різновид застосування такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021. За наявності в законі, що встановлює конкретні розміри прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року деталізованої норми щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру окладу судді Територіальне управління не вправі застосовувати по іншому визначати/застосовувати розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб для здійснення нарахування оплати праці. Положення статті 7 Закону №1082-IX є чинними, не визнані не конституційними, тому підстави для не застосування відповідачем були відсутні, протиправності дій відповідача немає - нарахування та виплата позивачеві у бюджетному періоді 2021 року були правомірними. ТУ ДСА України у Черкаській області не є головним розпорядником коштів, як бюджетній установі не виділялися кошти на виконання рішення судів, тому з ТУ ДСА не може бути допущене стягнення з невиплаченої суддівської винагороди за відсутності заборгованості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX затверджена бюджетна програма КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" із загальним фондом у розмірі 3 млн грн, головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

25.05.2022 вх.14820/22 до суду надійшли пояснення на позовну заяву Державної судової адміністрації України, де проти заявленого позову висловлені заперечення з підстав необґрунтованості. ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного суду та вищих спеціалізованих судів). Відповідно до статті 7 Закону №1082-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні, тобто залишився на рівні 2020 року. Запровадження величини "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" не суперечить законодавству України та не дискримінує професійну діяльність суддів, так як у порівнянні з минулим роком розмір визначення посадового окладу не зменшено. З прийняттям Закону №1082-IX зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина прожиткового мінімуму. Відповідно до статті 1 Закону №966-XIV визначено, що прожитковий мінімум визначається окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Закон №966-XIV визначає вичерпний перелік груп населення, для яких встановлюють відповідні прожиткові мінімуми, проте виокремлено категорію "працездатні особи" до якої відносяться всі особи, які не досягли пенсійного віку. Судді також відносяться до вищезазначеної категорії осіб. Територіальне управління ДСА у Черкаській області, як розпорядник коштів нижчого рівня, не має правових підстав для самостійного нарахування та визначення базового розміру складових посадового окладу судді з 01.01.2021 поза межами видатків державного бюджету та без застосування статті 7 Закону №1082-IX, що не визнавались неконституційними. 25.05.2022 вх.10-3668/22 представник ДСА України просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

14.06.2022 у судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не прибули, позивач надіслав заяву (через систему Електронний суд 27.05.2022 вх.15023/22) про проведення судового засідання з розгляду справи по суті за його відсутності. 07.06.2022 вх. 16037/22 представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області надіслав письмове клопотання про розгляд справи без його присутності.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи та подані учасниками справи позов, відзив, пояснення, заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд доходить висновку про доцільність розгляду даної справи у письмовому порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем, представниками відповідачів аргументи/доводи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.

Невід`ємним елементом реалізації конституційного права на працю є забезпечення державою належних гарантій на оплату праці. Втручання може вважатись таким, що відповідає положенням статті 43 Конституції України, якщо воно здійснено на підставі закону, норми якого відповідають вимогам верховенства права, потреба обмеження спрямована на досягнення правомірної (легітимної) мети, застосовані заходи є домірними (пропорційними).

Відповідно до статті 23 Загальної Декларації прав людини кожен працюючий має право на справедливу та задовільну винагороду, що забезпечує гідне людини існування для неї та її сім`ї, а за не обхідності доповнену іншими засобами соціального забезпечення. Відповідно до статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права передбачає, що держави учасники Пакту визнають право на працю, яке включає право кожної людини на отримання можливості заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується.

Відповідно до статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Справедливість заробітної плати визначається її відповідністю кваліфікації, складності праці, кількості й якості виконаної роботи, на своєчасну і в повному обсязі виплату якої працівник має право (ч. 2 ст. 94 КЗпП). До належних умов праці перш за все відноситься винагорода за працю у справедливих розмірах. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вважаючи протиправними дії відповідача з нарахування та виплати суддівської винагороди у січні 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в сумі 2102,00 грн протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Указом Президента України «Про призначення суддів» 29.12.2017 №444/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області. У січні 2021 року відповідачем ТУ ДСА у Черкаській області здійснене нарахування і виплата позивачеві суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн. Судом встановлено, що згідно розрахункового листа за січень 2021 року розмір посадового окладу позивача за січень 2021 року склав 63060,00 грн (2102,00 х 30), що сторонами визнається.

Відповідно до статті 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Згідно з частиною 9 статті 135 Закону №1402 що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Згідно з частиною 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 2 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є професійна діяльність суддів.

Зоною відповідальності держави є те, щоб виплата суддівської винагороди була правомірна - правильно нарахована і своєчасно виплачена.

Відповідно до Європейської соціальної хартії усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей (п.4 частини І).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР умови розміру оплати праці суддів та членів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, працівників її центрального апарату і територіальних органів визначаються законом. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону № 108/95-ВР).

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.1998 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») зазначив: зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею. Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, що регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін «законодавство» в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено.

У державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини (речення друге абзацу першого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76?VIII.

Беручи до уваги, що Закон №966-XIV відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування під час реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, варто врахувати Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України щодо розмір внесків та надання допомоги з тимчасової непрацездатності від 17.05.2005 № 1-рп/2005, що згідно з Конституцією України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян, зокрема їх прав на соціальний захист і достатній життєвий рівень (статті 46, 48), тощо. Це зобов`язує державу відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян (абзац третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Оцінюючи твердження позивача про існування колізії положень двох нормативно-правових актів рівня закону та позиції відповідачів про безумовне застосування статті 7 Закону №1082-IX, що не визнавались неконституційною, суд зазначає про таке.

Колізія це суперечність, що вирішується на користь певної норми права (за наявної колізії дія однієї із норм виключається). Конкуренція норм права це співвідношення відповідних положень, коли кожній із норм знаходиться місце у правовій системі за певних умов. Спеціалізацію права визначає не одна, а три форми: 1) «конкретизація правового регулювання, тобто його деталізація, все більш докладне регулювання окремих елементів і сторін даних суспільних відносин», 2) «диференціація правового регулювання, «тобто його розгалуження, розщеплювання, набуття тією чи іншою віттю все більш специфічних, своєрідних рис» та, нарешті, 3) «інтеграція правового регулювання, тобто узагальнена регламентація того єдиного, співпадаючого, що властиве групам суспільних відносин, їх принципам і т.п.». У разі коли йдеться про співвідношення загальних та спеціальних норм, маємо на увазі конкуренцію загальних норм саме з спеціально-особливими, а не спеціально-деталізованими нормами. Однопредметні норми не співвідносяться як загальні та спеціальні. Спеціальна норма завжди має вужчий предмет регулювання, ніж загальна норма, і саме для цього окремого (спеціального) кола відносин передбачається інше регулювання. Для тієї чи іншої сфери регулювання законодавець може передбачати різну ступінь конкретизації нормативних положень. Коли дві норми права не можуть бути визначені за природою як загальні та спеціальні, є колізією в об`єктивному смислі, цілком природно може визнаватися пріоритет оновленої норми перед прийнятою раніше. (https://coordynata.com.ua/problemi-spivvidnosenna-zakonodavcih-polozen-u-konteksti-zakonoproektu-pro-pravotvorcu-dialnist).

Позивач стверджує, що «при конкуренції норм необхідно застосувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402, а положення Закону №966 вважати загальними нормами».

Позивач у адміністративній №580/822/22 зазначив про порушення права на оплату праці без окреслення конкуренції норм відповідних законів (коли на урегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права, позаяк пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року відповідно до статті 4 Закону №966-XIV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік) та стверджує про право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість), проте розрахункові листки не містять підтвердження заборгованості коштів, що були би «належні позивачеві як майно (легітимні очікування)» - нараховані на час звернення до суду, проте не виплачені відповідачем Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Черкаській області, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення коштів. Судом встановлено, що відповідно до розрахункового листка нарахований оклад 63060 (2102х30) грн та виплачена винагорода судді Уманського міськрайонного суду ОСОБА_1 за січень 2021 року з урахуванням доплат та індексації 94676,27 грн борг 0.00 грн (а.с.16).

Відповідачі не мають повноважень із встановлення та/або затвердження прожиткового мінімуму, тому на виконання законодавства лише враховують під час реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень у визначенні базового розміру посадового окладу судді прожитковий мінімум, встановлений і затверджений Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум, встановлений законом, задекларовано як базовий державний соціальний стандарт, на основі якого мають визначатися державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Відповідно до положень Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. Варто зазначити про таку групу суддівської спільноти, де є особи, які досягли встановленого законом №1058 пенсійного віку (60 - жінки, 62 - чоловіки) і продовжують працювати (до 65, до 70 років), тобто можуть не бути і особами, які втратили працездатність, проте не охоплюються у групу працездатних осіб, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Прожитковий мінімум, визначений для осіб, які відповідно до законодавства належать обов`язковому державному соціальному страхуванню, збільшується на суму обов`язкових платежів (частина п`ята статті 1 із змінами, внесеними згідно із Законами № 2661-IV від 16.06.2005, № 107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду від 22.05.2008 № 10-рп/2008, щодо дії частини п`ятої статті 1 Закони № 3235-IV від 20.12.2005, № 489-V від 19.12.2006, Рішення Конституційного Суду № 6-рп/2007 від 09.07.2007).

У Рекомендації парламентських слухань «Проблеми формування прожиткового мінімуму в Україні», що схвалені постановою Верховної Ради України від 19.05.2020 № 620-IX зазначено: національна правова основа щодо встановлення, затвердження та застосування прожиткового мінімуму в Україні базується на положеннях законів України «Про прожитковий мінімум» і «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Врахування прожиткового мінімуму є обов`язковим під час реалізації державної конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Використання ресурсного методу призвело до паралельного існування в Україні двох суттєво різних за розмірами прожиткових мінімумів - встановленого у законі про Державний бюджет України на відповідний рік та фактичного щомісяця розраховується Міністерством соціальної політики України із застосуванням нормативного методу розрахунку відповідно до закону.

Відповідно до статті 7 Закону №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 грн, для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 2270 грн; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 грн та для: працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, що застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, що застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень.

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України). Верховний Суд 30.11.2021 у справі № 360/503/21 висновує, що є підстави для стягнення заборгованої суми, що вимагає від суду першої інстанції встановити, серед іншого, розмір заборгованості, позаяк заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, що Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у січні 2021 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» було неправомірним. Верховний Суд 10.11.2021 у справі №400/2031/21 зазначив: «у вимірі обставин цієї справи не можемо заперечити існування ситуації, коли ДСА України виділила відповідачу достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням вимог статті 135 Закону № 1402-VIII (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму. Конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом». Справи № 360/503/21, №400/2031/21 направлені Верховним Судом на новий судовий розгляд. Для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану, доступ до ЄДРСР обмежений, тому зазначити останню правову позицію і висновки Верховного Суду у цій категорії не видається можливим. Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 дійшла висновку, під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Суд під час оцінки доводів відповідачів, що порівняно з минулим бюджетним періодом розмір визначення посадового окладу не зменшено, враховує, що Законом №1402 не визначена розрахункова величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб на конкретний бюджетний період, що деталізована у статті 7 Закону №1082-IX.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно із статтею 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до вимог ст.22 Бюджетного кодексу України, для здійснення програм та заходів, що реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Судом встановлено, що Територіальне управління ДСА в Черкаській області як розпорядник бюджетних коштів здійснило нарахування і виплату позивачеві суддівської винагороди за січень 2021 року згідно з пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402, де визначений базовий розмір посадового окладу судді, що становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений на виконання вимог Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і затверджений на виконання вимоги Закону №966-XIV та повноважень Верховної Ради України на 1 січня календарного року у сумі 2102 грн для суддів (як тих, які досягли встановленого законом пенсійного віку так і тих, які не досягли встановленого законом пенсійного віку).

За правилами частин третьої, четвертої статті 148 Закону №1402 Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України. Відповідно до вимог статті 149 Закону №1402 суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені вище положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється у межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження у межах асигнувань, що ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.11.2021 року у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21.

Позивач в обґрунтуванні позову покликається на позицію Верховного Суду у постанові від 30.11.2021 у справі №360/503/21 щодо застосування правильної розрахункової величини під час розрахунку суддівської винагороди, проте в обґрунтуванні позову немає доводів про розпорядження бюджетними асигнуваннями на власний розсуд з боку Територіального управління ДСА в Черкаській області та/або з порушенням вимог бюджетного законодавства, не зазначено у контексті критеріїв частини 2 статті 2 КАС України про протиправність дій відповідача з нарахування та виплати позивачеві у січні 2021 року суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, в сумі 2 102 гривні з покликанням на конкретні норми законодавства, що порушив відповідач - ТУДСА, здійснюючи (на думку судді Кормана О.В.) втручання у право на оплату праці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі №200/9195/19-а зазначила, що зміна розрахункової величини, що використовується для визначення розміру суддівської винагороди, яка би призвела до фактичного зменшення винагороди, що вже реально виплачується суддям у грошовому виразі, є недопустимою, позаяк безпосередньо впливає на гарантії незалежності суддів.

У 2020 році суддівська винагорода суддів місцевих судів визначалась, виходячи із розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб у 2102 грн, тому із прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX розмір суддівської винагороди позивача не зменшився щодо обчислення базового окладу: станом на 01.01.2020 - 63060 грн, з 01.01.2021 - 63060 грн). Доказів фактичного зменшення суддівської винагороди ОСОБА_1 під час розгляду справи судом не встановлено, що вказує на відсутність порушення гарантій позивача щодо розміру матеріального забезпечення у січні 2021 року у контексті порушення принципу незалежності суддів, доводи позивача у цій частині суд вважає необґрунтованими, суд не встановив порушення права на оплату праці позивача у січні 2021 року.

На переконання суду, встановлений у ст. 7 Закону №1082 розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у сумі 2102 грн покликаний забезпечити ефективний розподіл державного бюджету з дотриманням принципів забезпечення функціонування судової влади встановлених ст. 146 №1402.

Суд не встановив невиправданого, протиправного втручання у право позивача на оплату праці з боку Територіального управління ДСА в Черкаській області. Відповідно до штатного розпису на 2021 рік Уманського міськрайонного суду Черкаської області, що затверджений 14.01.2021, посадовий оклад голови суду, заступника голови суду, суддів 63060 грн фонд заробітної плати на місяць за посадовими окладами 504480 грн, відповідно до затвердженого 29.01.2021 ДСА України кошторису на 2021 рік Територіального управління ДСА в Черкаській області оплата праці за кодом 2110 - 145283400 та за планом асигнувань загального фонду бюджету на 2021 рік у графі КЕКВ 2110 у січні передбачено 11070000 для забезпечення здійснення правосуддя місцевими та апеляційними судами (0501020) за зведеною відомістю за січень 2021 року встановлено, що у суді відповідно до законодавства нараховувалась і допомога на оздоровлення у розмірі базового окладу 63060 грн, тому деструктивних відхилень та/або застосування іншого розміру прожиткового мінімуму, крім величини 2102 грн, судом не виявлено під час перевірки аргументів сторін і дослідження та оцінки доказів.

Позивач в обґрунтуванні вимог покликається на те, що положення статті 7 Закону №1082- ІX із запровадження прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у сумі 2102 грн не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону №1402-VIII, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин для визначення розміру виплати суддівської винагороди. Суд відхиляє зазначені доводи позивача, позаяк гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України є завданням Конституційного Суду України, який наділений повноваженнями ухвалювати рішення та давати висновки у справах щодо конституційності законів.

Відповідно до частини 4 статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Суд врахував, що у відкритому зверненні Правління Асоціації розвитку суддівського самоврядування України йшлося про скликання Пленуму Верховного Суду з розгляду питання щодо звернення із поданням до Конституційного Суду України про конституційність абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в частині запровадження нової розрахункової величини для визначення базового розміру посадового окладу судді (https://zib.com.ua/ua/146339.html).

Як відомо, у експертному середовищі дослідувалося: з урахуванням кількості суддів, у випадку застосування реального розміру ПМ (5113 грн), у 2021 році обсяг видатків на виплату їхніх посадових окладів був би на 140%, або майже на 9 млрд грн вищим (без урахування великої кількості доплат та регіональних коефіцієнтів). Прожиткові мінімуми були розраховані, виходячи з можливостей бюджету. Принаймні вони точно не пов`язані з доходами чи потребами різних категорій осіб. Це прожиткові мінімуми для працездатних осіб, які застосовуються для визначення: посадового окладу прокурора окружної прокуратури; базового розміру посадового окладу судді; посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. ПМ, що застосовується для визначення посадових окладів працівникам державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, становить 2 102 гривні, що на 168 грн нижче, ніж ПМ для працездатних осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Центр аналізу публічних фінансів та публічного управління KSE / https://kse.ua/wp-content/uploads/2021/02/Prozhitkoviy-minimum_TSentr-analizu-publichnih-finansiv_Analitichna-zapiska_22-lyutogo_compressed-1.pdf).

З 2004 року вперше встановлено диференційовані рівні РЗПМ для різних категорій населення, продовжується практика диференціації цього нормативу для різних категорій населення для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ( ОСОБА_4 . Зміна методики розрахунку прожиткового мінімуму крок до реформування соціальної політики Соціальноекономічна політика Стратегічні пріоритети, №1(10), 2009. С. 106-114. / https://www.libr.dp.ua/text/sp2009_1_14.pdf).

Оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), що принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України)(абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) від 20.03.2002 № 5-рп/2002. Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про соціальні гарантії громадян) від 09.07.2007 № 6-рп/2007.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України). Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня до 31 грудня (бюджетний період), а за особливих обставин - на інший період (частина перша статті 96 Конституції України) шляхом прийняття відповідного закону.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, що дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Будь-яке обмеження прав людини і громадянина повинне бути не тільки юридично обґрунтованим, а й соціально виправданим і адекватним. Конституційний Суд України вважає, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (https://ccu.gov.ua/storinka-knygy/412-mezhi-ta-obmezhennya-vtruchannya).

Суд переконаний, що слушним є висновок науковців Р.Ф.Ханової та А.А.Барікової: "Творцями поваги до суду є насамперед судді, які за своїм статусом представляють державу під час здійснення правосуддя, а своєю поведінкою мають утверджувати загальнолюдські та правові цінності" (https://sud.ua/ru/news/blog/184927-realizatsiya-printsipu-povagi-do-sudu).

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до наказу ДСА України від 15.07.2015 № 104 «Про затвердження Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням; здійснюють функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів (4.3); забезпечують організацію роботи щодо надання матеріалів для формування пропозицій до проекту закону про Державний бюджет України відповідно до потреб місцевих загальних судів; узагальнюють потреби місцевих загальних судів у матеріально-технічному забезпеченні та здійснюють забезпечення в межах бюджетних асигнувань (4.5).

Відповідно до підпункту 9 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетний запит документ, підготовлений головним розпорядником коштів, що містить пропозиції з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності на наступні бюджетні періоди.

Небайдужість до забезпечення незалежності суддів та права на справедливий суд відображена у суспільному обговоренні напрямів та сторін діяльності цивілізованої держави і ролі головних розпорядників у бюджетному процесі під час реалізації права бути почутим як складової верховенства права.

Законом «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2270 гривень, проте прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня 2102 гривні. Що стосується проекту Закону «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №6000, то ним пропонується встановити, що у 2022 році, знов таки, прожитковий мінімум для визначення базового розміру посадового окладу судді залишиться на рівні 2102 гривні. Сьогодні посадовий оклад судді прив`язаний до прожиткового мінімуму. Останній змінюється, з огляду на економічні процеси у державі. Це є виправданим, бо посадовий оклад судді має корегуватися відносно фінансового стану держави (https://zp.arbitr.gov.ua/archive/1190521/). Різниця між двома варіантами додаткової потреби утворилась за рахунок того, що суддівська винагорода регулюється виключно Законом №1402 (https://dsa.court.gov.ua/dsa/pres-centr/news/1182360/). Важливим є виконання завдань щодо подолання бідності, оскільки хороших стратегій та програмних документів у цій сфері було написано чимало, водночас виконання всі ці роки залишалося на вкрай низькому рівні, що нівелює цінність таких документів. Необхідно відмовитись від використання показника «рівня забезпечення прожиткового мінімуму», що необґрунтовано знижує мінімальні соціальні гарантії, що декларуються у законодавстві (https://helsinki.org.ua/sotsialno-ekonomichni-prava-1/).

Наказом МФУ від 06.06.2012 № 687, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2012 за № 1057/21369 затверджена Інструкція з підготовки бюджетних запитів, де передбачено: граничний обсяг та індикативні прогнозні показники доводяться Мінфіном до головного розпорядника загальними сумами за роками (1.9), розрахунок граничних обсягів та індикативних прогнозних показників здійснюється з урахуванням розміру прожиткового мінімуму та рівня його забезпечення; для заповнення форм бюджетного запиту використовуються дані річного звіту за попередній бюджетний період (1.13). До вартісних факторів належать індекси споживчих цін та цін виробників, ціни (тарифи) на товари (роботи, послуги), розмір прожиткового мінімуму та рівень його забезпечення, розміри мінімальної заробітної плати та посадового окладу працівника І тарифного розряду Єдиної тарифної сітки тощо.

Відповідно до пункту 46 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України розпис бюджету документ, де встановлюється розподіл доходів, фінансування бюджету, повернення кредитів до бюджету, бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за певними періодами року відповідно до бюджетної класифікації.

Відповідно до наказу МФУ від 13.11.2020 №707, зареєстрований в Мін`юсті від 22.12.2020 за №1276/35559) затверджені зміни до: форм кошторису, зведеного кошторису та зведення показників спеціального фонду кошторису, затверджених наказом МФУ від 28.01.2002 №57, форм штатного розпису, типового штатного розпису, плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, плану використання бюджетних коштів, зведеного плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, плану надання кредитів із загального фонду бюджету, плану спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), зведеного плану надання кредитів із загального фонду бюджету, зведеного плану спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячного плану використання бюджетних коштів, зведеного помісячного плану використання бюджетних коштів, зведеного плану використання бюджетних коштів, а також лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування, затверджених наказом МФУ від 28.01.2002 №57, Інструкції про складання і виконання розпису Державного бюджету України. Відповідно до наказу МФУ від 15.10.2020 № 615 «Про внесення змін до бюджетної класифікації» з метою забезпечення реалізації статті 135 Закону №1402 з 01.01.2021 набрали чинності доповнення до Економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію» позицією: КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода». Відповідно до кошторису на 2021 рік Територіального управління ДСА в Черкаській області за кодом 2113 передбачено суддівську винагороду на рік (загальний фонд) у сумі 117485200 грн. Учасники справи не надавали відповідних розрахунків із загальних поточних видатків у контексті фінансування витрат на одного суддю із суми прожиткового 2270 грн фактично встановлено, що за штатним розписом затверджена сума фонду оплати праці на місяць за посадовими окладами суддів (кількість 1 голова суду, 1 заступник голови суду, 8 суддів, 4 вакансії суддів) із розрахунку прожиткового мінімуму 2102 грн, на офіційному сайті Уманського міськрайонного суду Черкаської області (https://um.ck.court.gov.ua/sud2318/pro_sud/judges/) інша публічна інформація обмежена для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану, доступ тимчасово призупинено. Відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом МФУ від 12.03.2012 №333 із змінами, виплата суддівської винагороди здійснювалась за КЕКВ 2111 «заробітна плата»: код 2100 «оплата праці і нарахування на заробітну плату» - код 2110 «оплата праці» за цією категорією передбачаються видатки на оплату праці всіх працівників бюджетних установ (організацій), а також грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони згідно з установленими посадовими окладами, ставками або розцінками, матеріальну допомогу, у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктами 14, 15 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19 передбачено, що Голова ДСА України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України, та приймає за погодженням із Вищою радою правосуддя рішення про перерозподіл бюджетних видатків між судами, крім Верховного Суду.

Згідно з частиною 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасниками бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням бюджетних повноважень, встановлених цим Кодексом та Законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті щодо виплати субсидій, допомоги, пільг) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Суд не виявив підстав для задоволення позову щодо стягнення суми 6 764 грн 21 коп, самостійно розрахованої позивачем, виходячи із прожиткового мінімуму 2270 грн (з урахуванням виплачених коштів), що не передбачена штатним розписом Уманського міськрайонного суду Черкаської області та дійшов висновку, що відповідач Територіальне управління ДСА в Черкаській області як територіальний орган Державної судової адміністрації України, виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня щодо місцевих судів у використанні бюджетних асигнувань та забезпечення дотримання чинного законодавства діяв у межах повноважень, у порядку і у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, нараховував та здійснював виплату суддівської винагороди судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 у січні 2021 року без перевищення бюджетних повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет України та без протиправного втручання у право на оплату праці позивача, тому у задоволенні позову, виходячи із меж позовних вимог, у тому числі щодо негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, належить відмовити. Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не належать.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи». Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ].

відповідач 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області [вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, ];

відповідач 2: Державна судова адміністрація України [вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ].

Судове рішення складене 14.06.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА