Справа № 420/18905/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18905/21

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

ухвалу суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 25 березня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Нафта», про припинення діяльності зі зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного палива,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (надалі позивач) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд припинити діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Iнтер-Нафта» iз зберігання скрапленого газу та зберігання викопного палива, продуктів його переробки об`ємом (для рідких або газоподiбних) 15 кубічних метрів і більше у резервуарах для скрапленого газу обсягом 4,8 метрів квадратних, паливних резервуарах обсягом 50 метрів кубічних, паливному резервуарі обсягом 25 метрів кубічних, по вул. Вокзальнiй, 64а/1 у смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0034, до отримання оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності.

В обґрунтування позову вказав, що ТОВ «Iнтер-Нафта» здійснено будівництво автомобільної газово-заправної станції, будівництво резервуарів для скрапленого газу, паливних резервуарів, а також здійснюється зберігання скрапленого газу та зберігання продуктів переробки викопного палива об`ємом (для рідких або газоподібних) 15 кубічних метрів і більше, без дозволу на виконання будівельних робіт, за відсутності рішення про провадження планової діяльності (відповідного дозволу) та вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, що в свою чергу є порушенням екологічного законодавства. До того ж, ТОВ «Інтер-Нафта» здійснюється планова діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, однак без здійснення такої оцінки. З приводу наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави та відповідно підстав для звернення до суду з даним позовом до суду, позивач у позові вказав, що з листа Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) від 19.07.2021 та листа Кароліно-Бугазької сільської ради від 27.07.2021р. прокуратурою було встановлено бездіяльність уповноважених органів, що в свою чергу підтверджує наявність підстав у прокурора для представництва.

Ухвалою суду від 14 березня 2022 року адміністративний позов Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Державно-екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Нафта» про припинення діяльності із зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного палива, - залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження наявності законодавчо передбачених підстав для представництва прокурором у даному випадку інтересів держави.

23.03.2022 року до суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, на виконання Ухвали суду від 14.03.2022року надано письмові пояснення (вхід. №12082/21), в яких, серед іншого, зазначено, що Державно-екологічною інспекцією Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) та Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області не вживалися заходи щодо обмеження або зупинення господарської діяльності ТОВ «Інтер-Нафта». При цьому, включення до річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2022 рік не можна сприймати як належне вжиття заходів з метою захисту інтересів держави. Здійснення Державно-екологічною інспекцією Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) заходів з державного нагляду (контролю) з безпосереднім виїздом на місце провадження планової діяльності ТОВ «Інтер-Нафта» жодним чином не надасть додаткових доказів для звернення з таким позовом, оскільки обставини здійснення відповідачем планової діяльності за відсутності оцінки впливу на довкілля відомі на сьогодні та є достатнім для звернення з позовом до суду. Крім того, Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» жодним чином не пов`язує передумову звернення з позовом до суду з необхідністю попереднього вжиття заходів державного нагляду (контролю). До того ж, прокурором також визначено в якості позивача Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області, яка уповноважена на звернення до суду з таким позовом як орган місцевого самоврядування, що здійснює захист екологічних прав територіальної громади Кароліно-Бугазької сільської ради.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року, позовну заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державно-екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Нафта» про припинення діяльності із зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного палива, - залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не зазначено та належними, допустимими, юридично спроможними доказами не доведено значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність відповідного компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо та таким чином прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у даному випадку.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви у встановлений судом термін та у визначений спосіб, у зв`язку із чим дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для залишення без розгляду зазначеної позовної заяви.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, заступником прокурора Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) подано на вказану ухвалу апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2022р. та направити справу №420/18905/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає про хибність висновку суду першої інстанції про те, що прокурором не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2022р. про залишення позовної заяви без руху, зокрема не зазначено та належними, допустимими, юридично спроможним доказами не доведено значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність відповідного конкретного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. На думку скаржника, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що у позовній заяві прокурором було обґрунтовано належними та допустимими доказами, що ТОВ «Інтер-Нафта» здійснено самочинне будівництво автозаправної станції, на яку за відповідачем 12.08.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності як на дачний будинок, а 23.08.2019 як на нежитлову будівлю (автомобільну газово-заправочну станцію). Вказане будівництво відповідачем здійснено на землях з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, за відсутності оцінки впливу на довкілля, дозвільних документів на будівництво, документів, що свідчать про готовність об`єкта до експлуатації. В свою чергу, ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» передбачає підставою для припинення діяльності підприємства чи окремих його цехів (дільниць) і одиниць обладнання провадження планової діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, без здійснення такої оцінки та отримання рішення про провадження планової діяльності. При цьому, апелянт також звертає увагу на те, що наведеним вище Законом не передбачено передумови звернення до суду з позовом про припинення діяльності підприємства з необхідністю попереднього вжиття заходів та проведення перевірки в порядку визначеному ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Окрім того, у своїй скарзі апелянт також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції й про недоведеність прокурором значимості порушення інтересів держави та можливості настання невідворотних негативних наслідків, адже з відомостей з публічної кадастрової карти України, відкритих інтерактивних карт у мережі Інтернет з достовірністю вбачається, що господарська діяльність ТОВ «Інтер-Нафта» зі зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного палива провадиться на території дачної забудови у селищі затока, в безпосередній близькості до житлових та дачних будинків. Вказана діяльність, як далі зазначає скаржник, безпосередньо межує з об`єктом рекреаційного призначення аквапарк «Затока», що є місцем скупчення багатьох людей. Також, незаконно збудована автозаправна станція безпосередньо розташована впритул до автошляху Н33 Одеса-Монаші. Таким чином, на думку скаржника, незаконне розміщення без жодних дозвільних документів паливних резервуарів та резервуарів для скрапленого газу, становить реальну загрозу техногенної катастрофи, може спричинити негативні наслідки для довкілля, життя і здоров`я людей, руйнування найближчих житлових будинків, забруднення атмосферного повітря та водних об`єктів. В свою чергу, прокурор, вважаючи, що діями (бездіяльністю) відповідача порушуються державні інтереси, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачених процесуальним Законом. Посилаючись на ч. 3 ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», апелянт наголошує на тому, що ним доведено наявність підстав для представництва в суді законних інтересів держави у даній справі, оскільки захист цих інтересів належним чином не здійснюють відповідний орган державної влади - Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), орган місцевого самоврядування Кароліно-Бугазька сільська рада, до компетенції якихого віднесені відповідні повноваження.

Судова колегія вважає, що у відповідності до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.5 КАС України, до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

В силу вимог ч. 7 ст. 160 КАС України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

В силу приписів ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За визначенням ч.ч. 3, 4 статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»(далі - Закон № 1697-VII).

На підставі частини 1статті 1 цього Закону, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно із частиною 1, 3 статті 23 Закону № 1697-VII, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду з позовною заявою про захист інтересів держави, а не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом за якими гарантовано кожному згідно із частиною 2 статті 55 Конституції України, і тільки тоді, коли для цього існують визначені законом підстави.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги Конституції України та спеціальних законів, не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, згідно з ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться й у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/18.

Проаналізувавши вищенаведені положення Закону, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у виключних випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 19 березня 2020 року у справі №240/3384/19, від 02 березня 2020 року у справі №280/1933/19, від 06 листопада 2019 року у справі №640/4747/19, від 08 серпня 2019 року у справі №352/286/17 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16) надали аналогічні висновки щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила таке.

При цьому, колегія суддів відзначає, що перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20.

Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16) зазначила, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 19 жовтня 2021 року у справа №520/11515/2020, щодо питання здійснення прокурором процесуального представництва держави зазначив, що представництво:

по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;

по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 по справі № 805/4074/17-а, від 27.02.2020 по справі № 240/2400/19, від 19.08.2021 по справі № 807/2245/16, від 06.12.2021 у справі № 823/1833/16.

Отже, колегія суддів зауважує, що для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен обґрунтувати, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є припинення діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Нафта» зі зберігання скрапленого газу та зберігання викопного палива, продуктів його переробки об`ємом (для рідких або газоподiбних) 15 кубічних метрів і більше у резервуарах для скрапленого газу обсягом 4,8 метрів квадратних, паливних резервуарах обсягом 50 метрів кубічних, паливному резервуарі обсягом 25 метрів кубічних, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0034, до отримання оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності, що за своєю суттю полягає у визначенні питання дотримання норм екологічного законодавства.

Надані апелянтом пояснення наявності повноважень звернення до суду з відповідним позовом обґрунтовані тим, що Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) та Кароліно-Бугазька сільська рада фактично самоусунулись від здійснення своїх повноважень у спірних правовідносинах.

Слід зазначити при цьому, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що прокурором в повідомленнях в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" було доведено до відома Державну екологічну інспекцію Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) та Кароліно-Бугазьку сільську раду, що прокуратурою виявлено порушення вимог закону, та з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді запропоновано у 14-денний термін з моменту отримання запиту повідомити про обізнаність щодо порушення законодавства при будівництві та експлуатації ТОВ «Інтер-Нафта» споруд автомобільної газово-заправної станції за відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля, а також про вжиті заходи відповідним владними суб`єктами.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Листом №4242/3.1 від 19.07.2021 року Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область), повідомила прокуратуру, що планові/позапланові заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання ТОВ «Інтер-Нафта» вимог природоохоронного законодавства у 2021 році Державною екологічною інспекцією Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська область) не проводились, наразі у Державної екологічної інспекції відсутні законні підстави для здійснення відповідної перевірки Товариства, але ТОВ «Інтер-Нафта» буде включено до річного плану здійснення заходів держаного нагляду (контролю) на 2022 рік.

Листом від 27.07.2021р. № 1098/02-07 Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області повідомила прокуратуру, що до Кароліно-Бугазької сільської ради не передавались жодні документи щодо експлуатації автомобільної газово-заправної станції у складі автомобільної газово-заправної станції за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул.Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0034 та нею не вживались заходи щодо обмеження або зупинення діяльності ТОВ «Інтер-Нафта».

На думку апелянта, оскільки Державна екологічна інспекція та сільська рада жодних заходів не вжили, вказане свідчить про обґрунтованість здійснення прокурором дій спрямованих на захист інтересів держави в судовому порядку.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, з урахуванням наведених вище правових норм та встановлених обставин справи, що зокрема Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), в особі якої звертається заступник прокурора Одеської області з даним позовом, є самостійним органом державної влади, до компетенції якої серед іншого входить звернення до суду, в тому числі у разі порушення суб`єктами господарювання вимог природоохоронного, екологічного законодавства.

Отже, наявний державний орган, який самостійно може здійснювати захист інтересів держави.

Разом з тим, до позовної заяви не надано будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість виконання саме Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) своїх повноважень у спірних правовідносинах.

До того ж, слід врахувати інформацію ДЕІ Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область) про включення ТОВ «Інтер-Нафта» до річного плану здійснення заходів держаного нагляду (контролю) на 2022 рік, що в свою чергу свідчить про те, що вказаний орган державної влади не усунувся та не відмовляється від виконання своїх функцій.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №263/2038/16-а прийшов до висновку про те, що прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо.

Доказів проведення прокуратурою перевірки компетентного органу з питань дотримання законодавства, зокрема Державної екологічної інспекції та сільської ради, а також встановлених фактів неналежного виконання таким компетентним органом своїх функцій, що є підставою для представництва інтересів держави прокурором або звернення прокурора до суду, як позивача у справі до матеріалів справи №420/18905/21 ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції не надано.

В той же час, колегія суддів також зазначає, що прокурором не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення інтересів держави в даному конкретному випадку.

З урахуванням усього наведеного вище, судова колегія вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що прокурором не зазначено та належними, допустимими, юридично спроможними доказами не доведено значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність відповідного компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно до ч. 15 ст.171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2022р. вищезазначений позов було залишено без руху, проте позивачем недоліків позовної заяви усунуто не було.

Таким чином, оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом першої інстанції термін та у визначений спосіб, прокурором не доведено наявність підстав для звернення до суду в інтересах держави з даним адміністративним позовом, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у даному випадку законодавчо передбачених підстав для залишення без розгляду позовної заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державно-екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Нафта» про припинення діяльності із зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного палива, відповідно до приписів ч.15 ст.171 КАС України, з вище окреслених підстав.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, фактично дублюють обґрунтування позову, якому судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, а відтак, такі доводи встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі № 420/18905/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.