Справа № 640/1638/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 червня 2022 року

м. Київ

справа № 640/1638/19

адміністративне провадження № К/990/13616/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №640/1638/2019 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, у якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років підполковника поліції начальника відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до календарної вислуги років вислугу у пільговому обрахунку, сформовану за період з 9 грудня 1996 року до 5 травня 1998 року і з 22 січня 1999 року по 17 січня 2019 року у загальній кількості 7 років 11 місяців 21 день та визнати його право виходу на пенсію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено, а саме:

- визнано протиправною відмову Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років підполковника поліції начальника відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_1 до його календарної вислуги років;

- зобов`язано Національну поліцію України зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років вислугу у пільговому обрахунку, сформовану за період з 09 грудня 1996 року по 05 травня 1998 року та з 22 січня 1999 року по 17 січня 2019 року у загальній кількості 7 років 11 місяців 21 день і визнати його право виходу на пенсію;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України сплачений судовий збір в розмірі: 1921,00 грн.

Не погоджуючись з указаною постановою, Національна поліція України звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 2 червня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України і зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах пункту «а» частини першої статті 12, статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Уряду від 17 липня 1992 року №393.

У цьому контексті скаржник покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування до діючих поліцейських норм права, які регулюють порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії особам, які вже звільнені та мають право на пенсію; щодо зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, поліцейському, який ще проходить службу в поліції; щодо визнання судовим рішенням у 2022 році майбутнього права особи на пенсію.

Суд зауважує, що за змістом пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Водночас оскарження судових рішень з указаної підстави вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Зрештою формальне зазначення про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах без конкретизації норм права та позиції скаржника щодо того, як такі норми мають бути застосовані, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахування викладеного Суд зазначає, що у цій справі спір полягав у визначенні розміру вислуги років, який надає позивачу право виходу на пенсію. Постанова апеляційного суду стосується визнання наявності у позивача належної вислуги і, відповідно, права на пенсію. Тобто на вирішення спору впливає правильність висновку суду щодо зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної.

Водночас доводи скаржника не стосуються питання правильності вирішення спору апеляційним судом. Покликання скаржника на неправильне застосування судом норм матеріального права здійснено в обхід указаного питання.

Так, скаржник покликається на передчасність позовних вимог і відсутність факту звільнення позивача зі служби. Однак факт такого звільнення не впливає на те, чи має позивач право на пенсію на момент виникнення спірних правовідносин. З приводу правильності висновку апеляційного суду по суті спору скаржник ніяких доводів чи незгоди не навів.

Скаржник формально послався на пункт 3 статті 328 КАС України і відсутність висновку Верховного Суду, одночасно з цим, перелічивши норми матеріального права, без доречної аргументації й пояснень, у чому суд апеляційної інстанції допустив помилку з висновком щодо наявності у позивача підстав для виходу на пенсію.

Внаслідок цього скаржник ставить суд касаційної інстанції у становище, коли про суть доводів і підстав касаційного оскарження можна лише здогадуватися, піддаючи ревізії постанову апеляційного суду на власний розсуд без чітких меж касаційного перегляду, що не припустимо. Касаційний суд не повинен перебирати на себе функцію обґрунтування касаційної скарги замість скаржника чи відшукування його дійсних намірів щодо підстав такого оскарження.

Оскільки скаржник лише формально послався на відсутність висновку стосовно застосування норм права, то Суд констатує, що у касаційній скарзі не викладені підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Тож, з огляду на викладене, Суд констатує необґрунтованість посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, тож відсутність у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Національної поліції України належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №640/1638/2019.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №640/1638/2019 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду