Справа № 640/11310/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт», в якому просило: стягнути кошти платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 47 257,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті податку на додану вартість у розмірі 47 257,00 грн, яка виникла на підставі самостійно поданої податкової звітності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» в рахунок погашення податкового боргу грошову суму у розмірі 47 257,00 грн (сорок сім тисяч двісті п`ятдесят сім гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, та стягнути з позивача судові витрати на витрати на адвоката у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податкова вимога не була вручена належним чином відповідачу, оскільки поштовий конверт повернувся із зазначенням «за зазначеною адресою не перебуває».

На думку апелянта, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про факт належного вручення податкової вимоги №257535-17 від 26 грудня 2018 року.

Як вказує апелянт, на даний час у нього відсутній податковий борг, оскільки товариством було допущено помилки у податковій звітності, а враховуючи, що відповідачем було подано уточнюючі розрахунки до податкової звітності, відтак відсутні підстави для наявності у нього податкового боргу.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» перебуває на обліку в органах Державної податкової служби України та є платником податків за основним місцем обліку, податковою адресою товариства відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: 03113, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 53.

Згідно податкових декларацій з податку на додану вартість від 21 грудня 2020 року, від 20 січня 2021 року та від 22 лютого 2021 року відповідачем самостійно визначено податок на додану вартість у таких розмірах: 36207,00 грн, 5329,00 грн та 5721,00 грн, які не були сплачені товариством у встановлені строки.

При цьому, враховуючи, що станом на 25 грудня 2018 року у ТОВ «Компанія «Крафт» був наявний борг зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5381,52 грн, податковим органом було сформовано та надіслано на податкову адресу товариства податкову вимогу форми «Ю» від 26 грудня 2018 року №257535-17.

Вказана вимога була надіслана на адресу відповідача: місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 53, однак була повернута з відміткою відділення поштового зв`язку «за зазначеною адресою не знаходиться».

При цьому, згідно даних інтегрованої картки платника податку, станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг зі сплати податку на додану вартість у розмірі 47 257,00 грн.

Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковим органом дотримано процедуру, яка передує зверненню до суду із позовом про стягнення податкового боргу, згідно норм податкового законодавства, та оскільки сума податкового боргу у розмірі 47 257,00 грн не сплачена відповідачем у добровільному порядку, вона підлягає стягненню на користь позивача у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України (у редакції, на час виставлення податкової вимоги) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З положень зазначених норм закону випливає, що несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх сплати, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 25 грудня 2018 року у ТОВ «Компанія «Крафт» був наявний борг зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5381,52 грн, відтак податковим органом було сформовано та надіслано на податкову адресу товариства податкову вимогу форми «Ю» від 26 грудня 2018 року №257535-17 на адресу: місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 53, однак остання 14.01.2019 була повернута з відміткою відділення поштового зв`язку «за зазначеною адресою не знаходиться».

Згідно з вимогами статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац шостий пункту 42.4).

У відповідності до висновків Верховного Суду, зазначених у постановах від 9 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17, від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18 добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У постанові від 6 серпня 2019 року у справі №520/8681/18 Верховний Суд зазначив, що чинним ПК України передбачено альтернативні шляхи направлення документів платнику податків податковим органом, а саме: або засобами електронного зв`язку, або засобами поштового зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику. При цьому, наведені вище правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих.

До того ж, у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19 Верховний Суд виходив з того, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Таким чином, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про направлення податкової вимоги є встановлення дати, з якої така вимога про проведення перевірки вважається врученою.

У той же час, відповідно до абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Так, у силу вимог пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 05 березня 2009 року № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

У даному випадку, строк зберігання поштового відправлення один місяць дає можливість особі, якій надійшло поштове відправлення вжити заходів, у тому разі, якщо товариство дійсно здійснює свою діяльність за зазначеною нею адресою, для його отримання у відділенні поштового зв`язку та ознайомлення з ним.

З огляду на вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на неповідомлення ТОВ «Компанія «Крафт» іншої адреси, ніж адреса: місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 53, інформація про яку наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у обліковій картці платника податків, вказане свідчить про те, що те, що податкова вимога від 26 грудня 2018 року №257535-17 вважається належним чином вручена платнику податків.

Зазначене спростовує твердження апелянта про недотримання податковим органом процедури вручення такої податкової вимоги.

У відповідності до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було оскаржено вказану податкову вимогу, та не сплачено податкове зобов`язання, визначене самостійно ТОВ «Компанія «Крафт» у встановлені Податковим кодексом України строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню у судовому порядку.

При цьому, слід відмітити, що сума заборгованості у розмірі підтверджується даними з інтегрованої картки платника податків станом на 31 грудня 2019 року, детальним розрахунком податкового боргу та довідкою про наявний борг.

Відтак, наявні підстави для стягнення з товариства податкового боргу у розмірі 47 257,00 грн.

Доводи апелянта про те, що ним помилково було заявлено податкове зобов`язання у сумі 47 257,00 грн згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість від 21 грудня 2020 року, від 20 січня 2021 року та від 22 лютого 2021 року та у подальшому такий недолік було виправлено у відповідності до уточнюючих розрахунків від 16 грудня 2021 року, які були надані до суду апеляційної інстанції, колегія суддів оцінює критично, так як на момент звернення до суду з вказаним позовом та винесення судом першої інстанції вказані уточнюючі розрахунки відповідачем подані не були.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До того ж, у відповідності до пункту 60.1.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Крафт» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук