Справа № 296/8156/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Київ

справа №296/8156/17
адміністративне провадження № К/9901/62774/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 (суддя Капинос О.В.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 (колегія у складі суддів Охрімчук І.Г., Капустинського М.М., Моніча Б.С)
у справі № 296/8156/17
за позовом Погребцова Андрія Вячеславовича
до Міністерства оборони України
третя особа Житомирський обласний військовий комісаріат
про визнання незаконним і скасування пункту 38 рішення № 35 від 07.04.2017, зобов`язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2017 року Погребцов А.В. звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Житомирського обласного військового комісаріату, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п.38 рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 18.12.2015, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.04.2017 № 35;
- зобов`язати відповідача призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: 18.12.2015, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, з урахуванням раніше здійснених виплат.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2018, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018, позов задоволено.
3. 01.10.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій Міністерство оборони України просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
4. Ухвалою Верховного Суду від 10.10.2018 відкрито касаційне провадження.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Погребцов А.В. проходив військову службу у Збройних Силах України. Під час бойових стрільб 06.11.1998 позивач отримав травму головного мозку, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки військової частини А1638 від 24.12.1998 про обставини отримання травми.
6. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 16.01.2013 № 58 встановлено, що отримана позивачем травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.01.2013 № 58.
7. 25.01.2013 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу з 24.01.2013 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та у зв`язку з чим Погребцову А.В. було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 5616,00 гривень.
8. Відповідно до довідки Житомирського обласного МСЕК № 2 від 15.01.2016 Погребцову А.В. з 18.12.2015 встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
9. Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира позивачу встановлений статус інваліда війни ІІ групи та видано посвідчення ІВ 2 групи серія ААВ №006123 від 15.01.2016.
10. 17.01.2017 позивач звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат та Житомирський обласний військовий комісаріат про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як інваліду ІІ групи з 18.12.2015.
11. Житомирський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення Погребцову А.В. одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи.
12. Рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.04.2017 № 35, затвердженим Міністром оборони України 10.04.2017, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.20213 № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Оскільки Погребцову А.В. ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, то відсутні підстави для здійснення такої виплати. Крім того, допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 5616,00 гривень.
13. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 18.12.2015, часу встановлення інвалідності ІІ групи, набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
15. Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого рішення.
16. Третя особа заперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів безпідставності.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі №21-563а14, дійшов висновку про те, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
18. У зв`язку з тим, що у 2015 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, відповідач повинен був виплатити одноразову грошову допомогу з урахуванням вже виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги при встановленні ІІІ групи інвалідності.
19. Крім того, за висновком суду першої інстанції, безпідставними є посилання відповідача на норми законодавства, які передбачають, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, що зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, оскільки позивач набув статусу інваліда ІІІ групи ще на час дії зазначених норм, які не передбачали зазначеної умови (п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2013 №975), а тому, незалежно від строку, який сплив з часу зміни інвалідності, позивач має право на таку допомогу.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права.
21. Скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень безпідставно не застосували положення п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, станом на 18.12.2015), відповідно до якої право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі обмежено дворічним терміном після первинного встановлення інвалідності, що призвело до ухвалення ними незаконних судових рішень.
22. Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.
24. Ключовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII щодо обмеження права особи з інвалідністю на отримання ОГД дворічним терміном у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності.
25. Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.
26. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

"(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)".

27. Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив про таке:

" <…> пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно".

28. Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
29. Застосовуючи ці висновки до обставин справи, Суд звертає увагу на те, що первинно інвалідність ІІІ групи встановлена з 24.01.2013, а зміна групи інвалідності на ІІ відбулась з 18.12.2015. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
30. З огляду на вищезазначене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
31. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.
32. Проте, зазначена юридична позиція Конституційного Суду України може бути застосована судами тільки з дня ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 06.04.2022.
33. Верховний Суд, розглядаючи справу №240/10153/19, виходив з презумпції конституційності положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XIІ.
34. Оскільки правове регулювання правовідносин, що є предметом цієї справи, змінилося з 06.04.2022 внаслідок відповідного рішення Конституційного Суду України, то Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від позиції, сформованої Верховним Судом за наслідками розгляду справи №240/10153/19.
35. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 03.06.2022 у справі № 340/5086/20.
36. Відповідно до статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
37. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
38. Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 296/8156/17 скасувати.
Ухвалити нову постанову. У задоволенні позову Погребцова Андрія Вячеславовича відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб