Справа № 320/7700/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7700/21 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддіЧерпіцької Л.Т.,
суддівПилипенко О.Є.,
Собківа Я.М.,
за участі секретаря Висоцького А.М.

представника позивача Воробйова Є.Л.

представника відповідача Линок І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від "11" листопада 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Київській області №20-д від 19.05.2021 про накладення дисциплінарного стягнення на заступника начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що оскаржуваний наказ є протиправним та порушує її права та законні інтереси. Вказала, що у поданні дисциплінарної комісії про накладення дисциплінарного провадження відповідач посилається як на підставу перевірки та притягнення до дисциплінарної відповідальності на лист ДПС України від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07, в якому зазначено, що ГУ ДПС у Київській області повідомлено про випадки одночасного входу в ІТС «Податковий блок», через ІР - адреси, які закріплені за іншими користувачами.

Позивачка зазначила, що до 21.12.2020 працювала в ГУ ДПС у Київській області (). Наказом №19-о від 21.12.2020 її переведено до іншого державного органу ГУ ДПС у Київській області (), як відокремленого підрозділу ДПС на підставі ч.2 ст. 41 Закону України «Про державну службу». Вказала, що дисциплінарне правопорушення, яке інкримінують їй, вчинене у жовтні-листопаді 2020 року, тобто при проходженні нею служби у ГУ ДПС у Київській області (). Отже, ініціювати дисциплінарне провадження повинно було ГУ ДПС у Київській області з кодом . Разом з тим дисциплінарне провадження ініційовано вже новим органом ГУ ДПС у Київській області ().

Також вказала, що в наказі відсутні посилання на конкретні посадові обов`язки, які порушені позивачем, що є самостійною підставою визнання протиправним і скасування наказу.

Крім того, зазначила, що в оскаржуваному наказі зазначається, що догану позивачу оголошено за неналежне виконання посадових обов`язків, що призвело до порушення вимоги ст. 43 Закону України від 14.10.2014 №1700-VІІ «Про запобігання корупції», натомість у поданні Дисциплінарної комісії від 13.05.2021 взагалі відсутні зазначені обґрунтування дисциплінарного проступку позивача.

З огляду на викладене, вважає, що оскаржуваний наказ від 19.05.2021 №20-д прийнятий не у спосіб та не у порядок визначений чинним законодавством України, оскільки відповідач вийшов за межі наданих повноважень і без належного обґрунтування зазначив додаткові відомості, які відсутні у поданні Дисциплінарної комісії від 13.05.2021 в частині неналежного виконання посадових обов`язків, що призвело до порушення вимоги ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 р. позивачу поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від "11" листопада 2021 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в наказі відсутній стислий виклад обставин дисциплінарної справи, в чому полягає саме винна, протиправна дія державного службовця, відсутня також кваліфікація проступку, за допомогою якої можливо встановити тотожність між ознаками дисциплінарного проступку, закріпленого в правовій нормі, і ознаками вчиненого діяння. Враховуючи те, що рішення, яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, то відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Крім того, суд встановив, що відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за дії, які за інформацією дисциплінарної комісії, вчиненні в іншій юридичній особі, яка наразі знаходиться в стані ліквідації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені в наказі порушення позивачем службових обов`язків, які полягають в недотриманні ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції», що стосується осіб, зазначених у пункті 1 підпункті "а" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом, а також вимог ст. 21 Закону України «Про інформації», не гуртуються на фактичних обставинах справи та не доведено комісією про наявність обставин, що свідчать про вчинення позивачем порушень визначених ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 21 Закону України «Про інформацію», а тому наказ №20-д від 19.05.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою позовну заяву залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції помилково визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки посилання позивача лише на обставини про дію карантинних заходів не є достатнім доводом щодо об`єктивної неможливості звернення до суду в межах строку звернення. Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів, які б доводили, що запровадження карантинних заходів не дозволило позивачу скористатись судовим захистом.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, в частині доповідної записки від 07.04.2021 № 170/10-36-14-01, яка адресується керівнику ГУ ДПС у Київській області для накладення резолюції, а потім передається така доповідна записка передається секретарю комісії для ініціювання дисциплінарної справи.

Крім того, скаржник вказує, що позивач в порушення вимог Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах ГУ ДПС у Київській області надав іншим особам власній ідентифікатор користувача в системі, про що свідчить лист від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07 Департаменту електронних сервісів ДПС України.

Серед іншого, скаржник вказує на те, що оскаржуваний наказ, підписаний начальником ГУ ДПС у Київській області Виноградовою О.П., відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки саме остання є суб`єктом призначення позивача на посаді.

Також, посилання суду першої інстанції на лист Національного агентства з питань державної служби від 09.02.2021 № 801/10-21 є необґрунтованим, з тих підстав, що висвітлена в листі інформація є такою, що суперечить положенням чинного законодавства України, а також не встановлює правових норм.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС від 21.12.2020 №19-о ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з 22.12.2020 на посаду головного державного ревізора-інспектора Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС від 30.04.2021 №287-о «Про переведення ОСОБА_1 » переведено з 05.05.2021 на посаду заступника начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Київській області, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір.

У подальшому, Головним управлінням ДПС у Київській області отримано лист Департаменту електронних сервісів Державної податкової служби від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07 щодо випадків одночасних входів до ITC ДПС обліковими записами співробітників ГУ ДПС у Київській області, які можуть свідчити про компрометацію паролів користувача.

З наданої інформації вбачається, що зокрема під логіном та паролем головного державного ревізора-інспектора Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_1 здійснювались неодноразові підключення до ІГС «Податковий блок» через ІР адреси, які закріплені за різними користувачами.

На підставі отриманої інформації, наказом Головного управлінням ДПС у Київській області від 27.01.2021 №304 прийнято рішення про проведення тематичної перевірки Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків.

За результатами проведеної перевірки, ініційовано порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_1 , оформлене наказом Головного управлінням ДПС у Київській області від 05.05.2021 №16-д (зі змінами, внесеними наказом № 17-д від 07.05.2021).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що працівниками управління з питань запобігання та виявлення корупції встановлено що під логіном та паролем заступника начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_1 здійснювались неодноразові підключення до ITC «Податковий блок» через ІР-адреси, які закріплені за іншими користувачами, зокрема працівниками Державної фіскальної служби України. Крім того, з пояснень, наданих особисто ОСОБА_1 стало відомо що остання надавала посилання для входження до аналітичної системи ITC «Податковий блок» своїм співробітницям, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для виконання ними поставлених їм завдань.

У зв`язку із зазначеним, відповідач дійшов висновку, що заступник начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» допустивши неналежне зберігання інформації, доступ до якої отримала для виконання службових обов`язків, внаслідок чого доступ до інформації з обмеженим доступом отримано сторонніми особами.

Надалі, наказом Головного управлінням ДПС у Київській області від 19.05.2021 №20-д «Про накладення дисциплінарного стягнення» оголошено догану заступнику начальника Вишгородського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків.

Позивач не погоджуючись із оскаржуваним наказом, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим та таким, що прийнятий з порушеннями норм чинного законодавства, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначають правовий статус державного службовця, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №889-VІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ч. 1, 3 ст. 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійна виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягується до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 65 Закону №889-VІІІ передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

На підставі пункту 5 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VІІІ, дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 66 Закону №889-VІІІ визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану

За правилами ст. 68 Закону №889-VІІІ дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно із ч. 1, 9-11, ст. 69 Закону №889-VІІІ для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Частиною 1 ст. 74 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення (ч. 1 і 2 ст. 77 Закону № 889-VІІІ).

Згідно з п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (21.1.1); забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій (21.1.2); забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень (21.1.3).

Відповідно до п. 21.2 цієї ж статті за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків посадові (службові) особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 36 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (керівника державної служби).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 Закону №889-VІІІ, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач під час накладення дисциплінарного стягнення порушив норми ч. 1 ст. 65, ч. 1 ст. 74 Закону №889-VIII.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

З матеріалів справи вбачається, що на початку листопада 2020 року позивачу відмовлено в доступі до аналітичної системи АІС "Податковий блок". В подальшому, коли позивач звернулась до відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління електронних сервісів ГУ ДПС у Київській області за роз`ясненнями з даного приводу, їй пояснили що доступ було обмежено, але причину не пояснили. Позивач припускає, що сторонні особи могли скористуватись інформацією, яка містилась на її комп`ютері (скопіювати посилання), та в подальшому використати її для роботи в аналітичній системі АІС "Податковий блок". Також, позивач пояснила, що довела до відома начальника ГУ ДПС у Київській області про те, що 24.03.2021 о 11 год. 52 хв. під час чергового використання АІС "Податковий блок" зафіксовано факт зміни адміністративного району на «2654» з невідомих позивачу причин та без особистого втручання. Про даний факт позивачем також повідомлено управління електронних сервісів ГУ ДПС у Київській області, управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Київській області та управління запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС у Київській області службовою запискою від 24.03.2021 №4375/10-36-18-10.

У подальшому, відповідно до наказу №16-д від 05.05.2021 (з урахуванням змін, внесених наказом відповідача від 07.05.2021 №17-д), виданого начальником ГУ ДПС у Київській області за підписом О. Виноградової щодо позивача порушено дисциплінарну справу.

Відповідно до п.1 наказу ГУ ДПС у Київській області від 22.02.2021 №320 «Про дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у Київській області» утворено Дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Київській області, та затверджено її наступний склад згідно з додатком: В. Григоренко - начальник організаційно-розпорядчого управління; О. Воловін - начальник управління з питань запобігання та виявлення корупції; В. Литвин - начальник відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу; В. Куценко - начальник управління електронних сервісів; Н. Мала - начальник управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головний бухгалтер; Д. Немшилов - начальник управління податкового аудиту; Є. Огнарьов - заступник начальника управління - начальник відділу інформаційно-аналітичної роботи управління супроводження судових справ; А. Рижиков - начальник управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків; О. Скляр - головний державний ревізор - інспектор відділу організації та планування роботи організаційно-розпорядчого управління.

Зазначений склад комісії підписано Начальником організаційно-розпорядчого управління Григоренком В.

Водночас відповідно до пп. 2.1, 2.2 наказу ГУ ДПС у Київській області від 22.02.2021 №320 «Про дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у Київській області» затверджено Положення про Дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Київській області; Порядок здійснення дисциплінарного провадження у ГУ ДПС у Київській області.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного Порядку визначено, що для ініціювання дисциплінарного провадження керівниками структурних підрозділів ГУ ДПС начальнику ГУ ДПС надається доповідна записка про обставини, які стали підставою для ініціювання дисциплінарного провадження, з дотриманням вимог п. 3 ст.65 Закону.

Пунктом 2.2. Порядку передбачено, що для відкриття дисциплінарного провадження керівниками структурних підрозділів ГУ ДПС (ініціаторами) секретарю Дисциплінарної комісії надаються:

- доповідна записка із відповідною резолюцією начальника ГУ ДПС про обставини, які стали підставою для ініціювання дисциплінарного провадження;

- матеріали, передбачені статтею 73 Закону;

- характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

- пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

- пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження:

- пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

- належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

- проект наказу ГУ ДПС про відкриття дисциплінарного провадження.

У матеріалах дисциплінарного провадження щодо позивача наявні наступні документи:

- Доповідна записка головного державного інспектора першого відділу управління з питань запобіганні та виявлення корупції Демуренко В., погоджена з Начальником управління з питань запобігання та виявлення корупції Воловіним О. від №170/10-36-14-01 від 07.04.2021 адресована Начальнику ГУ ДПС у Київській області Виноградовій О. щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача;

- Доповідна записка головного державного інспектора першого відділу управління з питань запобіганні та виявлення корупції Демуренко В., погоджена з Начальником управління з питань запобігання та виявлення корупції Воловіним О. від №122/10-36-14-01 від 15.03.2021 адресована Начальнику ГУ ДПС у Київській області Виноградовій О. щодо підготовки доповідної записки для порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача;

Як вбачається із змістом доповідної записки від №170/10-36-14-01 від 07.04.2021 встановлено, що до неї додано: доповідна записка від 15.03.2021 №122/10-36-14-01 на 3 арк.; акт про результати тематичної перевірки від 15.03.2021 №6/10-36-14-01 на 5 арк.; характеристика позивача на 1 арк.

Згідно із змістом доповідної записки від № 122/10-36-14-01 від 15.03.2021 встановлено, що у розділі «Пропозиції» зазначено: 1. Управлінню з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (Андрій Рижкова): 1.1. Підготувати доповідну записку (у т.ч. проект наказу) щодо ініціювання дисциплінарних проваджень стосовно позивача.

До зазначеної доповідної записки додано акт про результати перевірки 15.03.2021 №6/10-36-14-01 на 5 арк.;

З огляду на викладене, та враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущені наступні порушення Порядку здійснення дисциплінарного провадження у ГУ ДПС у Київській області (далі - Порядок):

- в порушення п.2.2 Порядку доповідна записка від № 170/10-36-14-01 від 07.04.2021 та №122/10-36-14-01 від 15.03.2021 для відкриття дисциплінарного провадження були надані не секретарю Дисциплінарної комісії, а начальнику ГУ ДПС у Київській області;

- в порушення п.2.2 секретарю Дисциплінарної комісії не надано: 1) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; проект наказу ГУ ДПС про відкриття дисциплінарного провадження;

- з урахуванням складу дисциплінарної комісії, затвердженого наказом ГУ ДПС у Київській області від 22.02.2021 №320 - у даній дисциплінарній комісії взагалі відсутній секретар.

Як наслідок, з урахуванням вказаних порушень відповідачем безпідставно видано наказ №16-д від 05.05.2021 (з урахуванням змін, внесених наказом відповідача від 07.05.2021 №17-д) про відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що під час дисциплінарного провадження, комісія не встановила вини позивача (протиправної дії або бездіяльності), обставин справи, не врахувала пом`якшуючи обставини, та не надала належних і допустимих доказів, що витік інформації з АІС «Податковий блок» відбувся з вини позивача.

З інформації, яка наявна в акті про результати тематичної перевірки ГУ ДПС у Київській області, вбачається, що від Департаменту електронних сервісів ДПС України надійшов лист про те, що через ІР адреси, які належать іншим користувачам, що обліковуються за працівниками ГУ ДПС у Київській області відбувалось підключення до АІС «Податковий блок».

Суд першої інстанції правильно зазначив, що дисциплінарна комісія не перевірила факти, які мали суттєве значення, а саме:

- хто був фактичним користувачем з ІР адресами, яким на думку відповідача відбувся витік інформації, оскільки відповідно до п. 8 ч.2 ст. 73 Закону № 889-VІІІ дисциплінарна справа повинна містити пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, проте комісія не встановила та не отримала від них пояснень, яким чином вони здобули пароль та логін та взагалі не встановила таких осіб;

- який причинний зв`язок у позивача з користувачами, в яких був його логін та пароль;

- чи проводилась службова перевірка відповідального відділу, який здійснює облік та видачу паролю та логіну ДПС у Київській області, на предмет витоку такої інформації стороннім особам;

- посилаючись на порушення норм ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 21 Закону України «Про інформацію» комісія не наводить, яка інформація була розголошена внаслідок незаконного користування логіном та паролем позивача та який правовий статус визначено для такої інформації у АІС «Податковий блок»;

- комісія не наводить жодних аргументів про шкоду, завдану внаслідок такого підключення невстановленими користувачами ДПС у Київській області.

Крім того, як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, комісією не взято до уваги Довідку до службової записки №953/10-36-12-06-10 від 15.03.2021, яку складено начальником відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів Ніцевича А.

Так, в п. 4 даної довідки зазначається, що «станом на 15.03.2021 для територіального рівня не є реалізована повнофункціональна система моніторингу дій користувачів ITC органів ДПС, внаслідок чого на рівні ГУ ДПС у Київській області не є можливим провести детальний аналіз дій ОСОБА_1 в ITC».

Отже, згадана довідка свідчить про те, що система моніторингу дій користувачів перебуває у тестовому режимі, а тому не може відображати достовірність інформації та підтверджувати несанкціонований доступ.

Також комісія не наводить жодного доказу та не встановлювала обставини, чи було місце передачі позивачем логіна та паролю АІС «Податковий блок» іншим особам.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що Комісія під час викладення своїх висновків про порушення позивачем діючого законодавства посилаються на єдиний службовий лист - інформацію від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07 Департаменту електронних сервісів ДПС України, в якому містяться відомості, що за логіном та паролем позивача, здійснювалось підключення до ITC «Податковий блок», через ІР адреси, які належать іншим користувачам, що обліковуються за працівниками ГУ ДПС у Київській області.

Отже, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку повинна складатися з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу», правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Проте, за закінченням дисциплінарного провадження, Комісія належного висновку про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку з урахуванням характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності не сформувала.

Також, матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів про неналежне виконання, яких саме посадових обов`язків з боку позивача призвели до порушення ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, у матеріалах взагалі відсутня посадова інструкції позивача.

Колегія суддів зауважує, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Такими обставинами можуть бути, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника (частина 2 статті 67 Закону).

Водночас ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника. Тобто застосування такого виду дисциплінарного заходу, можливий лише за наявності всіх перелічених обставин.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.06.2019 у справі №814/934/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.08.19 №1340/4847/18 наголошено, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

З оскарженого наказу вбачається, що позивачу оголошено догану у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, що призвело до порушення ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» та вимог ст. 21 Закону України «Про інформацію».

Проте, наказ не містить посилання на конкретні посадові обов`язки, які порушені позивачем. Тому, в спірному наказі є лише посилання на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення.

Також, в оскаржуваному наказі відсутній стислий виклад обставин дисциплінарної справи, в чому полягає протиправна дія державного службовця, відсутня також кваліфікація проступку, за допомогою якої можливо встановити тотожність між ознаками дисциплінарного проступку, закріпленого в правовій нормі, і ознаками вчиненого діяння.

Отже, оскільки рішення (наказ), яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, то відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного наказу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені в наказі порушення позивачем службових обов`язків, що полягає в недотриманні ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» що стосується осіб, зазначених у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом, а також вимог ст. 21 Закону України «Про інформації» не гуртуються на фактичних обставинах справи та не доведено комісією про наявність обставин, що свідчать про вчинення позивачем порушень визначених ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 21 Закону України «Про інформацію», а тому наказ №20-д від 19.05.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції помилково визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки посилання позивача лише на обставини про дію карантинних заходів не є достатнім доводом щодо об`єктивної неможливості звернення до суду в межах строку звернення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 3 розділу VII Прикінцевих положень під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду вказав, що станом на час винесення Головним управління ДПС у Київській області оскаржуваного наказу на території м. Києва та Київської області були запровадженні карантині обмеження. Водночас, позивач не маючи юридичних знань, потребувала послуг юриста та уклала договір про надання юридичних послуг лише 20.06.2021, а тому позивач не могла вчасно звернутись до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, дослідивши документи, що були надані на підтвердження викладених обставин щодо поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду. З чим також погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Оскаржуваний наказ прийнято 19.05.2021, який в цей же день доведено до відома позивача, про що свідчить його підпис у наказі.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Протоколом № 11 позачергового засідання Київської обласної комісії з питань техногено-екологічної безпеки а надзвичайних ситуацій від 30.04.2021 визначено, що територія Київської області відповідає «Помаранчевому» рівню епідемічної небезпеки, у зв`язку з цим обмежено перебування у громадських місцях та заборонено з 01.05.2020 здійснення регулярних перевезень пасажирів.

Протоколом № 14 позачергового засідання Київської обласної комісії з питань техногено-екологічної безпеки а надзвичайних ситуацій від 17.06.2021 визначено, що територія Київської області відповідає «Зеленому» рівню епідемічної небезпеки, у зв`язку з чим зняті відповідні обмеження.

Отже, після зняття обмежень у позивача з`явилась можливість скористатись послугами адвоката, у зв`язку з чим 20.06.2021 укладено відповідний договір та 29.06.2021 адвокатом подано адміністративний позов.

За згаданих обставин, 8 днів пропуску строку, на думку колегії суддів, є поважними причинами пропуску строку, оскільки в обмеженому режимі працювали організації, заклади, установи, що фактично унеможливило реалізувати свої права у повному обсязі.

Європейський Суд з прав людини вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року). Порядок застосування пункту 1 статті 6 до проваджень в судах апеляційної або касаційної інстанцій залежить від особливостей конкретного провадження, враховуючи при цьому повноту провадження у національній правовій системі та роль суду касаційної інстанції у цьому провадженні; умови прийнятності касаційної скарги можуть бути жорсткішими, ніж для апеляційної скарги (див., наприклад, рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії» (Bulfracht Ltd v. Croatia), заява № 53261/08, п. 35, від 21 червня 2011 року)». (рішення у справі «ТОВ «Фріда`проти України» (набуло статусу остаточного 08.03.2017)).

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 1140/2209/18 дійшов висновку, що суди повинні звертати увагу на усі доводи позивача, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку позивача протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк з поважних причин.

Зазначена позивачем перешкода є об`єктивною, не залежала від нього і потребувала певних зусиль, а тому апеляційний суд вважає ці обставини поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Тож, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 640/10199/19, у якій Суд дійшов висновку, що положення ч. 3 розділу VII Прикінцевих положень КАС України самі собою не можуть бути безумовною підставою для поновлення процесуального строку на подання відповідної скарги, оскільки скаржник повинен аргументувати те, які карантинні заходи та в який саме спосіб завадили йому звернутися до суду з відповідною заявою протягом строку, визначеного законом, а суд, в свою чергу, має надати безпосередню оцінку поважності цих причин.

Посилання скаржника на протокол № 36 Постійної комісії з питань техногено-екологічної безпеки а надзвичайних ситуацій від 28.04.2021, у якому вирішено питання про відновлення з 01.05.2021 перевезення пасажирів, колегія суддів відхиляє, оскільки цим протоколом відновлено регулярні перевезення пасажирів у м. Києві, тоді як позивач проживає у м. Вишгороді Київської області.

Крім того, відповідач під час розгляду справи в суді не наводив аргументи щодо пропуску строку звернення до суду, які суд першої інстанції міг врахувати та постановити відповідне рішення.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи скаржник про те, що суд першої інстанції помилково визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Щодо доводів скаржника про те, що оскаржуваний наказ, підписаний начальником ГУ ДПС у Київській області Виноградовою О.П., відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки саме остання є суб`єктом призначення позивача на посаді, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ, , створено 30.09.2020. Керівником відокремленого підрозділу зареєстровано Виноградову Олену Петрівну .

Натомість, Головне управління Державної податкової служби у Київській області, , з 19 жовтня 2020 р. знаходиться в стані припинення.

Матеріали справи свідчать, 22.12.2020 позивача переведено до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

Як зазначалось, дії позивача, які стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, вчинені у жовтні-листопаді 2020 року в ГУ ДПС у Київській області ().

Склад дисциплінарної комісії затверджений керівником новоствореного відокремленого підрозділу ГУ ДПС у Київській області начальником Виноградовою О. наказом №320 від 22.02.2021.

19.05.2021 наказом Головного управлінням ДПС у Київській області від 19.05.2021 №20-д «Про накладення дисциплінарного стягнення» позивачу оголошено догану.

Отже, трудові відносини позивача з Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області, , як з юридичною особою, на дату притягнення її до дисциплінарної відповідальності припинено. На думку колегія суддів, притягнення у новоствореному органі до дисциплінарної відповідальності державного службовця за дисциплінарний проступок за попереднім місцем праці не ґрунтується за нормах чинного законодавства.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи відповідача про відповідність оскаржуваного наказу вимогам чинного законодавства.

Що стосується доводів скаржника про те, що позивач в порушення п.п.7.3 п. 7 Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах ГУ ДПС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДПС у Київській області від 12.06.2020 № 843, надав іншим особам власній ідентифікатор користувача в системі, про що свідчить лист від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07 Департаменту електронних сервісів ДПС України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 7.3 Порядку № 843 користувачу інформації в інформаційно-телекомунікаційній системі забороняється зокрема, передача іншим особам свого ідентифікатора користувача в системі/мережі, пароля та інших засобів доступу до системи.

Листом ДПС України від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07 повідомлено ГУ ДПС у Київській області про випадки одночасних входів до ІТС ДПС обліковими записами співробітників ГУ ДПС у Київській області, які можуть свідчити про порушення вимог Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Державної податкової служби України, затвердженого наказом ДПС України від 15.05.2020 №216.

Однак, оскільки вказаний лист ДПС України містить посилання на Порядок №216, який встановлює правила доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Державної податкової служби України, тому доводи скаржника про недотримання позивачем вимог Порядку № 843 щодо доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах ГУ ДПС у Київській області з посиланням на лист від 30.12.2020 №24135/7/99-00-12-05-03-07, є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, з підстав наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від "11" листопада 2021 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано "14" червня 2022 р.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
СуддіО.Є. Пилипенко
Я.М. Собків