Справа № 120/4030/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

15 червня 2022 р. Справа № 120/4030/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши в письмовому провадженні клопотання представника відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Розгляд справи відповідно до ухвали про відкриття провадження здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.06.2022 на адресу суду від представника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків надійшло клопотання про розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження. Клопотання обґрунтовується тим, що існує достатня кількість звернень моряків на адресу відповідача з подібними до цього питанням, а тому рішення суду у цій справі матиме преюдиційне значення в майбутньому під час розгляду робочих документів моряків на предмет їх відповідності вимогам нормативно-правового акту. Відповідач вважає, що вказана справа не є справою незначної складності, оскільки фактично стосується питання безпеки на воді, адже позивач є штурманом далекого плавання, а тому питання наявності у такої особи достатнього рівня кваліфікації, підтвердженої у встановленому законом порядку, фактично є питанням безпеки життя та здоров`я десятків людей, які перебувають на судні разом із нею. Переконаний, що з огляду на предмет позову щодо оскарження відмови у підтвердженні кваліфікаційного стажу, з метою повного, всебічного та неупередженого розгляду справи та прийняття у ній справедливого судового рішення, ймовірно може виникнути необхідність у допиті окремих членів ДКК у якості свідків та надання ними відповідних пояснень по суті справи, що неможливо буде зробити, якщо справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження.

Також відповідач вважає, що розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження обмежує його право на ефективний засіб правового захисту та порушує встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, оскільки відповідач буде позбавлений можливості спростувати обставини по суті справи та прийняти участь у судовому засіданні. Крім того, на переконання відповідача, віднесення цієї справи до справ незначної складності позбавить можливості на касаційне оскарження рішення за результатами її розгляду.

Визначаючись щодо поданого клопотання, суд керувався такими мотивами.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ незначної складності для цілей КАС України.

Водночас суд зауважує, що такий перелік не є вичерпним і за змістом вимог пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України справами незначної складності є також справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Перелік цих справ відповідає справам, визначеним у пунктах 1-4 частини 4 статті 12 КАС України.

За змістом вимог ч. 1 ст. 260 КАС України про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Отже, змістовний аналіз вказаних вище норм процесуального закону вказує на те, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка адміністративна справа, окрім тих справ, які обов`язково повинні розглядатися судом у загальному позовному провадженні, перелік яких чітко передбачений у ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України. Окрім цього, саме суд визначає форму адміністративного судочинства для розгляду конкретної справи і згідно з вимогами п. 4 ч. 9 ст. 171, ч. 1 ст. 260 КАС України питання про це вирішується в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Висновок суду про можливість розгляду цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні) обґрунтований тим, що за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа має ознаки адміністративної справи незначної складності та не належить до категорії тих адміністративних справ, які мають розглядатися виключно за правилами загального провадження.

Водночас ухвалою про відкриття провадження у справі від 25.05.2022 судом встановлено достатній строк для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечення), що надає кожній із сторін право подавати докази, письмово викладати свої пояснення, міркування та аргументи, відстоювати свою позицію та спростовувати доводи і аргументи іншої сторони.

Відтак суд критично оцінює посилання відповідача на те, що внаслідок розгляду цієї справи в порядку письмового провадження його буде позбавлено можливості реалізувати у повному обсязі свої права та використати усі можливі способи захисту та доведенні своєї правової позиції.

Крім того, відповідно до ст. 1 КАС України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В цьому контексті суд враховує, що спрощене позовне провадження є однією із форм адміністративного судочинства, встановленою законом.

Також частиною першою статті 262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Отже, розгляд судом адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін дає можливість учасникам справи сповна реалізувати свої процесуальні права, визначені, зокрема, у статтях 44, 47 КАС України.

При цьому сторони перебувають в однаковому процесуальному становищі щодо можливості реалізації таких прав.

Крім того, суд не може погодитись з доводами відповідача про те, що у випадку розгляду справи в спрощеному провадженні порушується право особи на касаційне оскарження рішення суду.

Так, відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, право на апеляційне оскарження рішення суду в адміністративній справі гарантується, тоді як реалізація права на касаційне оскарження судового рішення може підлягати певним обмеженням, встановленим законом.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, зокрема у справах "Levages Prestations Services v. France", рішення від 23.10.1996, та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain", рішення від 19.12.1997, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично, таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута ("Ашинґдейн проти Сполученого Королівства", від 28.05.1985, п. 57; "Меньшакова проти України", № 377/02, від 08.04.2010, п. 53, та інші).

Таким чином, внаслідок розгляду судом першої інстанції адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не порушується право учасника справи на апеляційне оскарження, тоді як право на перегляд судового рішення в касаційному оскарженню підлягає легітимному обмеженню на підставі закону.

Водночас суд зауважує, що згідно з абзацом 2 частини 5 статті 329 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, встановлена чинним процесуальним законом заборона на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності не є абсолютною і передбачає широкий перелік винятків, що додатково спростовує доводи відповідача у частині можливого порушення його права на перегляд судового рішення, у разі розгляду судом справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене та беручи до уваги необґрунтованість заявленого клопотання, суд доходить переконання про відсутність підстав для відступу від своїх висновків, наведених в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, в частині обраної судом форми провадження для розгляду та вирішення цієї справи.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 167, 248, 256, 257, 262, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович