Справа № 400/5565/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5565/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Насарая А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 400/5565/20 за первісним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 252 770,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 252 770,87 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 232 869,26 грн., з військового збору в розмірі 19 391,61 грн. та штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн., який виник внаслідок несплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що жодного податкового повідомлення-рішення від ГУ ДПС не отримував, а податковий орган не виконав принципів та правил надсилання рішень відповідно до затвердженого Порядку КМУ від 05.03.2009 № 270. Зокрема, податковий орган порушив п.1 розділу 5 Порядку № 610, оскільки на корінці податкової вимоги не вказано причин повернення такого корінця та не вказано дати невручення. Крім того, в період з 10.09.2019 по 25.12.2019 ОСОБА_1 працював в іншій країні, що підтверджується довідкою від 07.10.2020, тому відповідно не міг особисто отримати будь-яке поштове відправлення за своєю адресою .

У січні 2021 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 16.09.2019 на суму 192 478грн., № від 16.09.2019 на суму 16 039, 85 грн., № від 16.09.2019 на суму 170 грн., № від 16.09.2019 на суму 510 грн. та податкову вимогу від 30.10.2019 , № 204830-50 на суму 252 772,91 грн.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними та підлягають скасуванню. Про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки він не був повідомлений взагалі, жодних направлень на перевірку чи повідомлень від податкового органу відповідач не отримував. Таким чином, дії ГУ ДПС є протиправними, що свідчить про незаконність винесених податкових повідомлень-рішень. Крім того, в обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва у справі № 488/3290/16-ц визначено, що заборгованість за сумою (тілом кредиту) становить 40 238,14 доларів США. При цьому, ОСОБА_1 було сплачено 12 845,00 доларів США на погашення кредиту, після чого кредит анульовано. Тому навіть враховуючи різницю між сумою основного кредиту та сплаченим кредитом база для оподаткування враховано податковим органом невірно, що призвело до протиправного винесення податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою від 21.01.2021 суд першої інстанції прийняв до провадження зустрічний позов та об`єднав його з первісним .

У відзиві на зустрічний позов ГУ ДПС у Миколаївській області вказало про те, що доходи отримані ОСОБА_1 виникли внаслідок пропущення суми заборгованості по кредиту отриманому від АТ «Укрсиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту від 12.08.2008 № 0. ГУ ДПС було направлено на адресу відповідача письмовий запит про подання декларації про майновий стан і доходи. Проте, відповідь на такий запит від ОСОБА_1 до податкового органу не надходила, а декларація про майновий стан не подавалась. За наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки виявлені порушення, які зафіксовані в Акті перевірки від 09.08.2019 та складено оскаржувані за зустрічним позовом податкові повідомлення-рішення. Такі рішення були надіслані на адресу відповідача, проте були повернуті відправнику в зв`язку з закінченням строку зберігання. Крім того, на момент формування податкової вимоги, в ОСОБА_1 вже існував податковий борг, оскільки податкові повідомлення-рішення не були оскаржені, а суми визначені в них не були сплачені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 18 жовтня 2021 року у задоволенні первісного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення податкового боргу в сумі 252 770,87 грн. з ОСОБА_1 - відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 16.09.2019 на суму 192 478,00 грн., № від 16.09.2019 на суму 16 039,85 грн, № від 16.09.2019 на суму 170,00 грн., № від 16.09.2019 на суму 510,00 грн. та податкової вимоги від 30.10.2019 №204830-50 на суму 252 772,91грн. - задовольнив.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення № від 16.09.2019 на суму 192 478 грн, № від 16.09.2019 на суму 16039, 85 грн., № від 16.09.2019 на суму 170 грн., № від 16.09.2019 на суму 510грн. та податкову вимогу від 30.10.2019 № 204830-50 на суму 252 772,91грн.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (ул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 528,00грн., сплачений квитанцією від 28.12.2020р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції в порушення норм процесуального та матеріального права зробив не правомірний висновок щодо порушення податковим органом процедури проведення перевірки, не враховуючи той факт, що статті 42 ПК України визначено обставини повідомлення платника податків, які було додержано в повному обсязі;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до зустрічного позову.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 стало невиконання ним обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, самостійного нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, згідно з вимогами ст.36 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Листом ДФС України від 17.08.18 №25585/7/99-99-13-01-04-01-17 було надано доручення податковим органам Миколаївської області щодо відпрацювання громадян, в тому числі і шляхом податкового контролю, які з тримали доходи у значних розмірах без їх декларування (ознака доходу 126) та сплати до бюджету належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору. На виконання цього доручення, керівництву ГУ ДПС у Миколаївській області відділом адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного у Миколаївській області було надано службову записку від 12.03.2019 № 691/14-29-13-01-10-1, в якій йдеться про отримання інформації з Центра, бази Держреєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язків платежів, щодо отримання громадянином ОСОБА_1 доходів у вигляді додаткового блага, без подання податкової декларації сплати відповідних сум податків.

Головне управління ДПС в Миколаївській області вважало, що ОСОБА_1 порушено вимоги пп.16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України, тобто не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не задекларовано та не сплачено до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Доходи отримані ОСОБА_1 виникли внаслідок прощення заборгованості по кредиту отриманому від AT «Укрсиббанк» () за Договором про надання споживчого кредиту від 12.02.2008 № 0.

Посадовими особами контролюючого органу направлено листа від 27.03.2018 за № П/377/14-29-13-02-26/41 громадянину ОСОБА_1 щодо подання декларації про майновий стан і доходи, проте відповідь від останнього не отримано, декларацій про майновий стан і доходи не подано.

Керуючись нормами пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, ГУ ДФС у Миколаївській області ініційовано проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 про що, як вказав позивач за первісним позовом, видано наказ від 10.07.19 № 1539.

Зазначений наказ надіслано ОСОБА_1 поштовим відправленням № 300 12.07.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно поштового повідомлення про вручення відправлення повернуто відправнику 13.08.19 у зв`язку з закінченням терміну зберігання поштового відправлення, що на думку ГУ ДПС вважається врученим належним чином згідно вимог ст.42 ПК України.

На виконання наказу № 2451 у період з 29.07.2019 по 02.08.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержання доходу ознакою доходу « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості за період з 01.01.17 по 31.12.17. За результатами перевірки складено акт від 09.08.19 №1118/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлені порушення фізичною особою норм податкового законодавства, а саме:

пп. 16.1.2, 16.1.3 п.16.1 ст.16, п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п. 177.6 ст.177, п. 179.1 ст.179 ПК України, а саме, не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.17 по 31.12.17 (граничний термін подання 01.05.18 );

пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.«Д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, а саме: заниження та несплата податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.17 по 31.12.17 в сумі 153 982,54 грн.;

п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, результаті чого занижено та не сплачено військовий збір за 2017 рік на суму 12 831,88 грн. (855 458,87 х 1,5%=12 831,88);

пп.16.1.12 п.16.1 ст.16 та п.44.3 ст.44 ПК України, що: забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення які передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанні вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено контролюючі органи, встановлено відсутність (не надання) первинні документів.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області 16.09.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форма «Р» №5, яким визначено грошове зобов`язання податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами : результатами річного декларування на загальну суму 192 478,18 грн., в т.ч. основний платіж 153 982,54 грн. та штрафні (фінансові) санкції 38 495,64 гривень;

- форма «Р» №5, яким визначено грошове зобов`язання військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 16 039,85 грн., в т.ч. основний план 12 831,88 грн. та штрафні (фінансові) санкції 3 207,97 гривень;

- форма «ПС» №5, яким визначено грошове зобов`язання податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами : результатами річного декларування на загальну суму 170,00 грн., в т.ч. штраф (фінансові) санкції 170,00 гривень;

- форма «ПС» №5, яким визначено грошове зобов`язань адміністративного штрафу на загальну суму 510,00 грн., в т.ч. штраф (фінансові) санкції 510,00 гривень.

Крім того, ГУ ДПС у відзиві на зустрічний позов зазначило, що на момент формування податкової вимоги у платника податків існував податковий борг, оскільки податкові повідомлення-рішення не були оскаржені, а суми визначені в них не були сплачені.

ОСОБА_1 в зустрічному позові вказав, про проведення вказаної перевірки його не повідомляли, документів необхідних для проведення вказаного виду перевірки він не отримував.

Отже вважає, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 до початку проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не було отримано наказ та повідомлення про проведення такої перевірки, а відтак дії контролюючого органу щодо проведення такої перевірки є протиправними, що свідчить також і про протиправність прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками такої перевірки.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, податкові органи наділені повноваженнями звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

В розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пункт 58.3 статті 58 ПК України встановлює, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пункт 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Нормами Податкового кодексу України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 42.2. статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610.

Відповідно пункту 1 розділу V вказаного Порядку ( в редакції на момент складання та направлення податкової вимоги), після отримання контролюючим органом повідомлення про вручення поштового відправлення (у тому числі із зазначенням причин невручення за їх наявності) платнику податків податкової вимоги таке повідомлення передається податковому керуючому.

На корінці податкової вимоги проставляється:

дата вручення контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона вручається платнику податків під розписку:

посадовою особою юридичної особи або відокремленого підрозділу юридичної особи;

фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником;

дата надсилання контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона надсилається листом з повідомленням про вручення, - працівником контролюючого органу;

дата фактичного вручення податкової вимоги поштовою службою - працівником контролюючого органу.

Відповідно матеріалів справи корінець податкової вимоги форми «Ф» від 30.10.2019 , № 204830-50 на суму 252 772,91 грн ( а.с. 8) інформації про дату направлення відповідачу такої податкової вимоги та дату, з якої вона вважається врученою не містить.

Пунктом 198 розділу III Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів країни від 17 січня 2018 року № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності" унормовано, що на конверті, в якому відправляються документи проставляються реєстраційні індекси всіх документів, які містяться у такому конверті.

В порушення зазначеного пункту Типової інструкції на копії поштового конверта, який надано позивачем як доказ направлення відповідачу податкової вимоги, не зазначено реєстраційного індексу документа, що в надсилався в цьому конверті. Не містить такою зазначення і копія поштового повідомлення про вручення.

Отже, оскільки зазначені конверт та поштове повідомлення не можуть бути однозначно ідентифіковані з податковою вимогою від 30 жовтня 2019 року, вони не можуть бути належними та допустимими доказами її направлення на адресу відповідача.

Не надано позивачем і копій згрупованих відправлень на підтвердження того, що податкова вимога направлялась відповідачу і коли саме.

Нормами Податкового кодексу України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначене, в свою чергу не дозволяє встановити чи дотримано позивачем строк, визначений пунктом 95.2. статті 95 Податкового кодексу України та, відповідно, чи виникло у позивача право на стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Отже, колегія суддів зазначає, що недотримання контролюючим органом процедури стягнення податкового боргу, що визначена нормами податкового законодавства, є підставою для відмови у задоволенні вимог контролюючого органу.

Вирішуючи спірне питання щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із такого.

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не дотримано вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення, що має наслідком визнання незаконними прийнятих за результатами такої перевірки рішень.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно зі статтею 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова. За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

За приписами підпункту 17.1.6 пункту 17 статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

З аналізу наведених вище положень ПК України слідує, що, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку та звернутися до податкового органу із заявою про проведення виїзної перевірки.

Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 зробив правовий висновок, відповідно до якого з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18 (постанова від 21 лютого 2020 року), «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

У ще одній справі (постанова від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення, а тому відсутня необхідність перевірки підстав для донарахування сум грошових зобов`язань».

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Аналізуючи положення ПК України в аспекті дотримання процедури проведення податкових перевірок, Верховний Суд у справі №160/2116/19 (рішення від 12 серпня 2020 року) зазначив, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки. Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись, чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує із зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків.

З урахуванням наведеного обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягають першочерговому дослідженню.

Так, відповідно до пунктів 42.2, 42.4 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

За змістом наведених положень платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Як з`ясовано судом першої інстанції інстанцій, копію наказу від 10.07.2019 №1539 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення від 12.07.2019 №366/14-29-01-04-44 про дату початку та місце проведення перевірки, надіслано на поштову адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення платнику податків лист повернуто на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.122).

Таким чином, фактично позивача не було повідомлено про дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення, оскільки повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки та копію наказу про проведення перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, поштове відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернулося до контролюючого органу, а перевірку було проведено в період з 29.07.2019 тривалістю п`ять робочих днів, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізації свого права на ознайомлення з ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів для здійснення об`єктивної та повної перевірки.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів зазначає про те, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої. Такий висновок повною мірою відповідає правозастосуванню, сформованому Верховним Судом у постанові від 29 липня 2021 року по справі № 540/1899/19( № К/9901/17187/20).

Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення податкових повідомлень-рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень, з огляду на що до аналізу решти доводів апеляційної скарги колегія суддів не вдається.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган не довів правомірності прийнятих ним рішень, відтак спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про неправомірний висновок суду першої інстанції щодо порушення податковим органом процедури проведення перевірки колегія суддів відхиляє з огляду на зазначене вище та додатково наголошує про таке.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та, відповідно, нікчемності її правових наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 1570/7146/12, від 06.03.2018 у справі № 805/2307/17-а, від 05.05.2018 справа № 810/3188/17, від 02.05.2018 справа № 804/3006/17, від 29.04.2021 справа № 320/6192/19.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. по справі № 400/5565/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 16 червня 2022 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.