Справа № 553/1046/22
Суддя: Москаленко В. В.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1046/22
Провадження № 2-а/553/38/2022
У Х В А Л А

13.06.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Москаленко В.В. вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із позовною заявою до Полтавської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.05.2022 позов був залишений без руху з причини несплати судового збору та не подання до суду доказів поважності причин пропуску строку для подання адміністративного позову та наданий позивачу семиденний строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків, який відраховується з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху, а також роз`яснено, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись не поданою і повернута позивачу.

Копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 19.05.2022 року, позивач отримав 25.05.2022 року на електронну скриньку.

Позивач на виконання ухвали суду судовий збір не сплатив.

Разом з тим, 06.06.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору від 01.06.2022, яке обґрунтоване посиланням на п.п.1, 3, ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та тим, що судовий збір у розмірі 496,20 грн. є непомірно великим для позивача, оскільки він на даний час не працює та будь-яких доходів не має.

На підтвердження доводів позивачем надано: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 14.02.2022 за період з січня 2021 року по вересень 2021 року.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, вказаною статтею передбачено, що позивач звільняється від сплати судового збору, якщо такий перевищує 5 відсотків розміру річного доходу особи за попередній календарний рік. Перевірці підлягає розмір річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік до звернення з позовною заявою, від сплати судового збору за подачу якої вона просить суд її звільнити (у цьому випадку 2021 рік), оскільки позивач звернувся із позовом до Ленінського районного суду м. Полтави у травні 2022 року.

Крім того, для звільнення від сплати судового збору позивач має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд враховує, що Закон №3674-ІV не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку, тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63-64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 илипня 2005 року у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі («Jedamsky and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

Надані позивачем на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 14.02.2022, містять інформацію за період з січня 2021 року по вересень 2021 року, що не є достатнім для визначення річного доходу позивача за 2021 рік, та не є достатнім доказом, на підтвердження майнового стану, за якого неможливо сплатити судовий збір, оскільки не містить відомостей про майновий стан позивача, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме майно та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, тощо) на момент подання позову. Інших доказів щодо тяжкого матеріального стану позивачем не надано.

Отже, наведені у клопотанні доводи та надані на їх підтвердження документи не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату позивачем судового збору за подання позову у встановленому законом розмірі, оскільки вищезазначені документи не є беззаперечними доказами на підтвердження факту відсутності у позивача можливості сплатити судовий збір.

Тож суд доходить висновку про недоведеність обставин, зазначених позивачем у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Крім того, 06.06.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави надійшло клопотання позивача про поновлення пропущеного строку від 01.06.2022. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що Постановою Полтавської митниці Державної митної служби України № 0013/80600/22 від 04.02.2022, його, ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 469 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 34000 грн. Дана обставина підтверджується копією постанови. Про існування вказаної постанови він дізнався у середині лютого у телефонній розмові з матір`ю. З 12 січня 2022 року він перебував у м. Києві, оскільки працював за строковим трудовим договором у ТОВ «Вікоіл Лтд» робітником на геофізичних роботах, 07.02.2022 дія строкового договору закінчилась, однак за домовленістю із керівництвом він продовжив працювати неофіційно до 26 лютого 2022 року. Оскільки з 05 год 30 хв. 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, він тривалий час не мав можливості повернутися до дому для того, щоб ознайомитися зі змістом вказаної постанови, скористатися правовою допомогою адвоката та оскаржити її в установленому законом порядку. Вважає, що ним був пропущений процесуальний строк на оскарження постанови Полтавської митниці Державної митної служби України від 04.02.2022 з поважних причин, а тому останній має бути йому поновлений. До клопотання позивачем надана копія Довідки від 30.05.2022 № 30/05/22, за підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Вікоіл Лтд», відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікоіл Лтд» робітником на геофізичних роботах за строковим трудовим договором з 12.01.2022 (наказ про прийняття від 11.01.2022 № 09-к) по 07.02.2022 року (наказ про звільнення від 07.02.2022 № 37-к).

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а сформульована правова позиція про те, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 580/2987/20 сформульована правова позиція про те, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Як встановлено судом, постанова Полтавської митниці Державної митної служби України № 0013/80600/22 винесена 04.02.2022. Позивач звернувся до суду із позовом у травні 2022 року. Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що він з 12.01.2022 по 26.02.2022 перебував на заробітках у м. Києві, дізнався про наявність постанови «у середині лютого 2022 року, у телефонній розмові з матір`ю» та у подальшому не мав можливості своєчасно оскаржити постанову у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. При цьому, на підтвердження вказаних обставин позивач надав лише копію довідки від 30.05.2022 № 30/05/22, за підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Вікоіл Лтд», з якої вбачається, що позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікоіл Лтд» за строковим трудовим договором з 12.01.2022 по 07.02.2022 року. Будь-яких інших доказів, на підтвердження дати, коли позивач дізнався про наявність постанови, доказів на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду після того, як він дізнався про наявність оскаржуваної постанови, позивач не надав. Відповідно, викладені у клопотанні обставини про те, що позивач дізнався про існування постанови лише у середині лютого 2022 року та перебування на роботі у м. Києві унеможливило для нього своєчасне звернення до суду із адміністративним позовом, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

У відповідності до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк, або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тож, суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що суд не встановив поважних причин пропуску строку у наведеній заяві, даний позов підлягає поверненню позивачеві на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 123, 161, 169, 256, 286 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

Роз`яснити позивачеві, що згідно з ч.8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави В.В. Москаленко