Справа № 480/2804/21
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Київ

справа №480/2804/21

адміністративне провадження № К/990/3168/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів: Тацій Л.В., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №480/2804/21

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни, третя особа: Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Лебединської міської ради Сумської області на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року (колегія суддів у складі Головуючого судді П`янової Я.В., суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 02 квітня 2021 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" звернулося до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в якому просило:

1.1. визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57444806 від 31 березня 2021 року;

1.2. зобов`язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакову Аллу Миколаївну повторно розглянути заяву СТОВ "Хлібороб" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2021 року за реєстраційним № 44790061 та здійснити державну реєстрацію іншого речового права (право постійного користування) СТОВ "Хлібороб" на земельну ділянку з кадастровим № :06:001:0333.

2. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57444806 від 31 березня 2021 року.

Зобов`язано державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакову Аллу Миколаївну повторно розглянути заяву СТОВ "Хлібороб" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2021 року за реєстраційним № 44790061 та здійснити державну реєстрацію іншого речового права (право постійного користування) СТОВ "Хлібороб" (код 05490701) на земельну ділянку з кадастровим № :06:001:0333.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" судові витрати в сумі 4540 гривень.

3. Особа, яка не брала участі у справі - Лебединська міська рада Сумської області 23.10.2021 оскаржила вказане вище рішення до суду апеляційної інстанції. Разом з апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року визнано неповажними наведені Лебединською міською радою Сумської області підстави пропуску строку на апеляційне оскарження.

Клопотання Лебединської міської ради Сумської області про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та обґрунтованих підстав для його поновлення з відповідними доказами.

5. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року визнано неповажними наведені заявником підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Клопотання Лебединської міської ради Сумської області про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення.

У відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Лебединська міська рада Сумської області направила до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, а справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.

7. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, посилався на нібито обізнаність апелянта про існування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у червні 2021 року. Разом з тим, таке твердження не є преюдиційним фактом та не може сприйматися судом як безспірний з огляду на те, що Лебединська міська рада Сумської області не була залучена до участі у справі в суді першої інстанції.

8. Верховний Суд ухвалою від 08 лютого 2022 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

9. Позивач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

11. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

12. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

13. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

14. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

15. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення прийнято Сумським окружним адміністративним судом 22.04.2021, а з апеляційною скаргою заявник звернувся 23.10.2021 (відповідно до штемпеля на конверті), тобто після закінчення встановленого процесуальним законом строку на її подання.

В апеляційній скарзі Лебединською міською радою Сумської області заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, аргументоване тим, що 24.06.2021 Лебединською міською радою були отримані додаткові пояснення від СТОВ «Хлібороб» по справі № 480/4998/21.

З цих додаткових пояснень стало відомо про реєстрацію речового права (права постійного користування земельною ділянкою) за СТОВ «Хлібороб», однак самого рішення суду СТОВ «Хлібороб» не надавав та не надсилав Лебединській міській раді.

При підготовці відзиву на позовну заяву у справі № 480/4998/21 посадовою особою юридичного відділу виконавчого комітету Лебединської міської ради перевірено інформацію щодо стану розгляду справи № 480/2804/21 на веб-порталі Судової влади України та з`ясовано, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 оскаржується в апеляційній інстанції.

19.10.2021 Лебединській міській раді Сумської області надійшла заява про вжиття заходів щодо захисту інтересів жителів громади від громадянки ОСОБА_1 , яка оскаржувала рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21. З цієї заяви стало відомо, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 480/2804/21 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року по справі № 480/2804/21.

У зв`язку з цим 23.10.2021 Лебединською міською радою було направлено апеляційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 480/2804/21.

Касатор наголошує, що про вказане вище рішення суду першої інстанції Лебединська міська рада дізналася офіційно саме 19.10.2021 від громадянки ОСОБА_1 , оскільки одним з додатків до її заяви була копія вищезазначеного рішення.

Аналізуючи вищенаведені доводи, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Скаржник повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово "повинна" слід тлумачити як припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі "Уейт і Кеннеді проти Німеччини", пункт 59).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

У рішенні від 28 червня 2018 року у справі "Осовська та інші проти України" ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику у справах "Пономарьов проти України" (рішення від 3 квітня 2008 року, пункт 41), "Устименко проти України" (рішення від 29 жовтня 2015 року, пункт 47), підкреслив: "Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків".

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І, навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Зазначена вище правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 17 грудня 2020 року по справі №560/2120/20.

Апеляційний суд доречно вказав, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово "повинна" слід тлумачити як припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У клопотанні про поновлення строку та в касаційній скарзі Лебединська міська рада вказувала, що про наявність оскаржуваного рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №480/2804/21 вона дізналася 24.06.2021 із додаткових пояснень СТОВ «Хлібороб» по справі № 480/4998/21 і посадовою особою юридичного відділу виконавчого комітету Лебединської міської ради було перевірено інформацію щодо стану розгляду справи № 480/2804/21.

Разом з тим, касатор не вчинив будь-яких активних дій, направлених на отримання копії вказаного вище рішення, з огляду на те, що він не є учасником справи №480/2804/21 та таке рішення йому не могло бути направлене з ініціативи суду.

Колегія суддів зазначає, що Лебединська міська рада не була позбавлена можливості ознайомитись зі змістом рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень та оскаржити його до суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що строк на апеляційне оскарження має обраховуватися з 19.10.2021, коли Лебединська міська рада отримала копію рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року по справі № 480/2804/21, є необґрунтованими та не свідчать про поважність причин пропуску строку на звернення до апеляційного суду.

Будь-яких інших доводів, які б пояснили невиправдане зволікання касатора в частині реалізації свого права на оскарження рішення суду в апеляційному порядку, касаційна скарга не містить.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з ч. 3 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи те, що Лебединська міська рада пропустила строк на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі 480/2804/21 та не навела обґрунтованих підстав для його поновлення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

16. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

17. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

18. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

19. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Лебединської міської ради Сумської області - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року по справі №480/2804/21 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій