Справа № 380/21343/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/21343/21 пров. № А/857/4114/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 від 13 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , в сумі 2 432,87 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням від 13 вересня 2021 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 за період з 20 липня 2019 року по 04 березня 2020 року щодо нього застосовано штраф у розмірі 1650,38 грн та пеню у розмірі 782,49 грн, разом 2432,87 грн. Вважає таке рішення протиправним, оскільки суми єдиного внеску у спірний період сплачувались щомісяця у встановлений законодавством термін. Звертає увагу на те, що 06 березня 2020 року звернувся з заявою до ГУ ДПС у Львівській області (м. Дрогобич) (зареєстровано за номером 37921) щодо перерахування помилково сплачених коштів в сумі 4 590,30 грн. з рахунку НОМЕР_1 , відкритого ГУДФС У ЛЬВІВСЬКІЙ ОБЛ/М .ДРОГОБИЧ, на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ЛЬВІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (М.ДРОГОБИЧ), , як помилково перераховані згідно платіжних доручень: платіжне доручення № 61 від 08 травня 2019 року, платіжне доручення № 63 від 25 червня 2019 року, платіжне доручення № 64 від 05 липня 2019 року, платіжне доручення № 68 від 09 серпня 2019 року; платіжне доручення № 70 від 10 вересня 2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 від 13.09.2021р. стосовно ОСОБА_1 в сумі 2 432,87 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску. Таким чином, у відповідача не було підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску та нарахування пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення діяло у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого рішення та задоволення позовних вимог. Вказує, що контролюючий орган не несе відповідальності за правильність чи неправильність зазначеного розрахункового рахунку платником єдиного внеску, оскільки позивач самостійно здійснив даний платіж, то повинен нести за це відповідальність.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що помилка при зазначенні невідповідного рахунку не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до платіжних доручень, а саме: платіжного доручення № 61 від 08 травня 2019 року сплачено єдиний соціальний внесок (далі ЄСВ) у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 63 від 25 червня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 64 від 05 липня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06грн; платіжного доручення № 68 від 09 серпня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 70 від 10 вересня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 74 від 16 жовтня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення №78 від 06 грудня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 79 від 06 грудня 2019 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 83 від 13 січня 2020 року сплачено ЄСВ у розмірі 918,06 грн; платіжного доручення № 88 від 04 березня 2020 року сплачено ЄСВ у розмірі 4 580,00 грн (а.с.13-17).

06 березня 2020 року позивач звернувся з заявою до ГУ ДПС у Львівській області (м. Дрогобич) (зареєстровано за номером 37921) щодо перерахування помилково сплачених коштів в сумі 4 590,30 грн. з рахунку НОМЕР_1 , відкритого ГУДФС У ЛЬВІВСЬКІЙ ОБЛ/М .ДРОГОБИЧ, на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ЛЬВІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (М.ДРОГОБИЧ), , як помилково перераховані згідно платіжних доручень: платіжне доручення № 61 від 08 травня 2019 року, платіжне доручення № 63 від 25 червня 2019 року, платіжне доручення № 64 від 05 липня 2019 року, платіжне доручення № 68 від 09 серпня 2019 року; платіжне доручення № 70 від 10 вересня 2019 року.

Станом на 20 липня 2019 року в інтегрованій картці у платника наявна заборгованість з єдиного внеску становила 2743,50 грн.

У 2019 році згідно з інтегрованою карткою платника ІС «Податковий блок» (код платежу 71040000) щоквартально проведено наступні нарахування: 21 січня 2019 року 2457,18грн; 19 квітня 2019 року 2754,18 грн; 19 липня 2019 року 2754,18 грн; 21 жовтня 2019 року 2754,18 грн.

У 2019 році сплачено єдиний внесок в сумі 6327,42 грн.

Таким чином, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року порушено терміни сплати єдиного внеску 19 липня 2019 року (фактична сплата 16 жовтня 2019 року, 06 грудня 2019 року), 21 жовтня 2019 року (фактична сплата 13 січня 2020 року, 04 березня 2020 року).

У 2020 році згідно з інтегрованою карткою платника ІС «Податковий блок» (код платежу 71040000) щоквартально проведено наступні нарахування: 20 січня 2020 року -2754,18грн; 21 квітня 2020 року 2078,12 грн; 20 липня 2020 року 1039,06грн; 19 жовтня 2020 року 3178,12 грн (а.с.30-32).

13 вересня 2021 року Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено рішення № 13 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1650,38 грн (20% з 01 січня 2015 року), за період з 20 липня 2019 року до 04 березня 2020 року нараховано пеню у розмірі 782,49 грн (0,1% суми недоїмки), всього 2432,87 грн (а.с.6).

09 жовтня 2021 року позивачем подано голові Державної податкової служби України скаргу на рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 від 13 вересня 2021 року (а.с.9-10).

За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення № 23357/6/99-00-06-02-01-06 від 28 жовтня 2021 року, яким рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 від 13 вересня 2021 року залишено без змін, а скаргу без задоволення. Вказано, що скаржником належним чином не виконувались вимоги ст. 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок за II-IV квартал 2019 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку (а.с.11-12).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу; 6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в податковому органі як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску;

Згідно із ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VI у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки.

Частиною 11 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інтегрованої картки платника податку, сплата ЄСВ здійснювалась в повному розмірі, однак з незалежних від позивача причин з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року було порушено терміни сплати єдиного внеску 19 липня 2019 року (фактична сплата 16 жовтня 2019 року, 06 грудня 2019 року), 21 жовтня 2019 року (фактична сплата 13 січня 2020 року, 04 березня 2020 року).

Колегія суддів зазначає, що для підтвердження факту несплати єдиного внеску необхідно встановити, що платник єдиного внеску не вчиняв дії, спрямовані на перерахування єдиного внеску до державного бюджету.

Проте, відповідно до платіжних доручень № 61 від 08 травня 2019 року, № 63 від 25 червня 2019 року, № 64 від 05 липня 2019 року, № 68 від 09 серпня 2019 року; № 70 від 10 вересня 2019 року слідує, що позивач сплатив ЄСВ, однак кошти були помилково спрямовані на інший рахунок, у зв`язку із чим не відображались на рахунку позивача, що призвело до формування недоїмки по сплаті ЄСВ.

Отже, позивач своєчасно сплачував ЄСВ, але помилково зараховував кошти на інший бюджетний рахунок.

Суд апеляційної інстанції вказує, що допущена позивачем помилка при оформленні платежу, жодним чином не спростовує факту виконання позивачем покладеного на нього обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату останнім необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому.

Разом з тим, передбачені в Законі № 2464-VI штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 821/1897/17, від 13 січня 2021 року у справі № 820/5282/17.

Таким чином, у відповідача не було підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ та нарахування пені, оскільки з матеріалів справи слідує, що у спірний період позивач своєчасно здійснював сплату поточних платежів єдиного внеску.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 13 від 13 вересня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі № 380/21343/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.