Справа № 640/30494/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- зобов`язати відповідача розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк».

- зобов`язати відповідача надати відповідь на заяву Позивача «Про вчинення службової перевірки по факту ігнорування (втручання) Дніпровським районним судом м.Києва в ЄСІТС»;

- стягнути моральну шкоду за ненадання відповіді на заяву позивача від 22.12.20р. згідно ЗУ «Про звернення громадян» в сумі 5000 грн;

- стягнути з відповідача моральну шкоду за спричинення перешкод доступу до суду (правосуддя) в сумі 30000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що встановлені судом першої інстанції обставини стосуються іншої справи та не мають ніякого відношення до справи за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва.

Позивач вказує, що предметом позову цієї справи є порушення, вчинені адміністрацією Дніпровського районного суду м. Києва в сфері управлінської діяльності поза межами будь-якого судового розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача «зобов`язати відповідача розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк»» не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки згідно з процесуальними приписами не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Так, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як встановлено судом першої інстанції ат вбачається з матеріалів справи, однією з позовних вимог ОСОБА_1 є зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк», що була подана позивачем в межах судової справи № 2а-6873/11.

Так, положеннями частини першої статті 124 Конституції України регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з нормами частин першої та третьої статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Судом першої інстанції було враховано пункт 4.2 Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001, яким роз`яснено, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції правильно вказано, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Крім того, судом першої інстанції було враховано аналогічний висновок, зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі №280/1334/19, посилання на який містять оскаржувані судові рішення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки позовна вимоги стосується зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк», що була подана позивачем в межах судової справи № 2а-6873/11, тобто ця позовна вимога стосується вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій щодо реєстрації процесуальних документів (заяв, клопотань) під час розгляду цивільної справи, а отже, такі дії не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого цивільним процесуальним законом.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно до ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що позовну вимогу про зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк» не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що бездіяльність суду щодо не реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду заяви сторони по справі є позовними вимогами, які стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій щодо реєстрації процесуальних документів (заяв, клопотань) під час розгляду цивільної справи, а отже, такі дії не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого цивільним процесуальним законом, викладена також Верховним Судом в ухвалі від 16 березня 2021 року у справі № 240/489/21.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки не допускається об`єднання в одне провадження кількох позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, а одна з позовних вимог (про зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк») не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то позовна заява підлягає поверненню з огляду на порушення правил об`єднання позовних вимог.

Так, відповідно до ч.4 ст.172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Однак, в контексті спірних правовідносин колегія суддів наголошує, що у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо вказаної позовної вимоги ОСОБА_1 слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на зазначене, відповідна позовна вимога позивача не може бути вирішена в судах жодної юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що в межах спірних правовідносин, судом першої інстанції було помилково застосовано приписи, передбачені частиною четвертою статті 172 КАС України, оскільки приписами останньої визначено неможливість об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, однак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк» не підлягає розгляду в порядку іншого судчинства, вона не може бути вирішена в судах жодної юрисдикції.

При цьому, решта заявлених ОСОБА_1 позовних вимог підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства, що було визначено і в суді першої інстанції.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, в даному випадку, за приписами адміністративного процесуального законодавства, у відкритті провадження в частині позовних вимог про зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк» мало бути відмовлено, в той час як решта підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судом першої інстанції було помилково застосовано процесуальні наслідки, визначені пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви з огляду на порушення правил об`єднання позовних вимог, посилаючись на неможливість об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, оскільки як вже було визначено вище, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Дніпровського районного суду м. Києва розглянути процесуальну заяву «Про видачу дублікатів в установлений Законом строк» не підлягає розгляду в порядку жодного іншого судочинства.

Враховуючи, що судом першої інстанції, було помилково застосовано процесуальний наслідок у вигляді повернення позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року - скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма