Справа № 280/10394/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10394/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Марцих Ярослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі № 280/10394/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Новікова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Марцих Я.О. в інтересах позивача 01.11.2021 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком;

-стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн..

Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має статус учасника бойових дій та має право на одержання пільг, встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня. У 2021 році виплачена грошова допомога до 5 травня, проте, в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що не відповідає статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні № 3-р/2020 від 27.02.2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн..

Стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм чинного законодавства, вважає, що належним способом захисту у спірному випадку є саме стягнення грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми. Також зауважує, що суд не має права вирішувати питання зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати рішення суду першої інстанції частково та ухвалити нове рішення у частині стягнення витрат на правничу допомогу, відмовивши у їх задоволенні. Відмовити позивачу у задоволенні витрат на правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд вимоги відзиву до уваги не приймає, оскільки питання скасування повністю або частково рішення суду першої інстанції є вимогами апеляційної скарги, яку відповідач на рішення у даній справі не подавав.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення від 10.01.1996 року НОМЕР_1 має статус учасника бойових дій (а.с.15-16, 20).

У квітні 2021 році позивач, як учасник бойових дій, отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі 1491 грн. (а.с.11 на звороті).

30.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 13).

Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області листом від 20 жовтня 2021 року № 6-288/з повідомлено, що здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги в сумі 1491 грн. відповідно до розмірів, визначених постановою №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с. 10-12).

Не погодившись з діями відповідача щодо виплати допомоги у меншому розмірі, позивач оскаржив такі дії до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що з 27.02.2020 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком. При вирішенні спірних правовідносин застосовано положення нормативно-правового акту вищої юридичної сили, а саме Закону України № 367-ХІV, а не постанови Кабінету Міністрів України, якою фактично зменшено розміри разової грошової допомоги у порівнянні з положеннями Закону. Відповідачем протиправно виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу у розмірі меншому ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вимога про стягнення коштів задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем сума в розмірі 7353,00 грн. не нараховувалась, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Стосовно відшкодування правничої допомоги суд зазначив, що справа, яка розглядалась є незначної складності, а тому розумним розміром витрат на правову допомогу є 1000 грн..

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється.

Стосовно вимоги про стягнення коштів колегія суддів зазначає наступне.

В рішенні судом першої інстанції, хоча і зазначено про передчасність стягнення коштів, проте саме судовим рішенням визначено розмір невиплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, тобто обрахований у розмірі 7354,00 грн.. Як зазначалось вище, в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами (в тому числі відповідачем) не оскаржено.

Апеляційний суд зазначає, що «стягнення грошових коштів» як спосіб захисту порушених прав позивача може бути застосовано лише при наявності доказів про попереднє обчислення і вирахування суми, яка підлягає стягненню. За відсутності ж обрахованої суми такий спосіб захисту застосований бути не може, оскільки стягнути можна лише певну грошову суму, а не суму, яка буде обрахована в майбутньому в іншому випадку, судове рішення буде неможливо виконати.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме стягнення вже визначеної судом недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2021 рік в розмірі 7354,00 грн..

Щодо витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачем 20 вересня 2021 року укладений з адвокатом Марцих Я.О. про надання правової допомоги № 372, в межах якого адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу.

До матеріалів справи надано: Акт № 1 на суму 500 грн; Акт № 2 на суму 3000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 на суму 500 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 на суму 2000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3 на суму 1000 грн. (а.с. 9, 14).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням конкретних обставин справи, характера і предмета спору, які не є складними, сталої судової практики щодо аналогічних спорів, розгляду справи в порядку письмового провадження, справедливою, пропорційною і розумною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі є 1000 гривень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заявлені до відшкодування послуги з консультації позивача охоплюються послугою зі складення позову і окремому відшкодуванню не підлягають, а представництво інтересів у суді першої інстанції не відбувалось, оскільки справу розглянуто судом у письмовому провадженні.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрати на правничу допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 3500 грн., колегія суддів вважає зазначену вимогу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позовної заяви, справа не представляє складності, предмет спору є поширеним. Апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги охоплюють незгоду з обраним способом захисту та розміром стягнутих витрат на правничу допомогу. Судом апеляційної інстанції додаткових документів по справі не витребовувалось, розгляд справи проведено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, проте помилково визначив спосіб захисту порушених прав позивача, а тому у відповідності до статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адвоката Марцих Я.О. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі № 280/10394/21 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі № 280/10394/21 в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі 7354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак