Справа № 420/2973/22
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2973/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Попаз Ю.І.

представника відповідача не з`явився

представника третьої особи не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження (у підготовчому засіданні) заяви представника відповідача та представника третьої особи про закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради до Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАНБЕР ТРЕЙД» про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта, в якому позивач просить:

визнати протиправними та незаконними дії Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо видачі сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту ІУ16 «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та дитячим садком (перша черга будівництва) м. Одеса, Київський район, Люстдорфська дорога ріг вул. Акад. Філатова. 1-й пусковий комплекс»;

визнати протиправними та незаконними дії Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо видачі сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту ІУ45 «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та дитячим садком за адресою: м. Одеса, Київський район, Люстдорфська дорога ріг вул. Акад. Філатова" (коригування 2К II черги будівництва) 1-й пусковий комплекс, Житловий будинок № 2 з підземним паркінгом»;

визнати незаконним та скасувати сертифікат серія та номер ІУ 16 «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та дитячим садком (перша черга будівництва) м. Одеса, Київський район, Люстдорфська дорога ріг вул. Акад. Філатова. 1-й пусковий комплекс»;

визнати незаконним та скасувати сертифікат серія та номер ІУ45 «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та дитячим садком за адресою: м. Одеса, Київський район, Люстдорфська дорога ріг вул. Акад. Філатова" (коригування 2К II черги будівництва) 1-й пусковий комплекс, Житловий будинок № 2 з підземним паркінгом»;

зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України внести до Реєстру будівельної діяльності інформацію про скасування сертифікату ІУ16 та ІУ45.

Ухвалою суду від 24.03.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.04.2022 року.

12.04.2022 року за вхід.№13775/22 надійшла заява ТОВ «ХАНБЕР ТРЕЙД» про закриття провадження по справі, яка, зокрема, вмотивована наступним.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й до дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У справі, яка розглядається спір виник у зв`язку з виданою відповідачем сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів з мотивів того, що вони видані останнім з порушенням вимог діючого законодавства України.

При цьому, оскаржувані сертифікати про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за своєю суттю є актами індивідуальної дії, що також зазначено у змісті позовної заяви у зв`язку з чим не заперечується позивачем.

Положеннями пункту 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших Засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Системний аналіз наведених вищевказаних норм дає підстави для висновку, що право на оскарження акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень надається особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується її прав, свобод та інтересів.

Сертифікати про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів видані на ім`я третьої особи - ТОВ «ХАНБЕР ТРЕЙД».

Разом з цим, сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за своєю суттю є актом індивідуальної дії, який впливає на права, обов`язки та інтереси саме його замовника, а ні позивача.

Водночас, поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто, як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, але підлягають розгляду в порядку інших судових юрисдикцій, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічна позиція викладене в постанові Верховного суду від 19.04.2021 року у справі №823/1015/18, якою суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції за позовом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області щодо скасування акту індивідуальної дії.

Аналогічні за своїм змістом правові позиції також висловлювалась Верховним Судом у справах: № 823/1050/18 від 23 вересня 2020 року; №500/498/19 постанова від 22.07.2021; №826/3436/17 постанова від 27.04.2021; №803/1617/17 постанова від 27.05.2021.

25.04.2022 року за вхід.№ЕП/10974/22 надійшла заява ДІАМ України про закриття провадження по справі, в якій зазначено, що видача сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (ССЗ) належить до компетенції ДІАМ.

До адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їж компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення де суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (провадження №12-245гс18) сформульовано правову позицію згідно якої, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.

Таким чином, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, оскільки це означатиме позов держави до неї самої.

Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року по справі №826/3115/17 зазначила, що під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.

Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.

Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 6 Закону 3038-VI, є органом державного архітектурно- будівельного контролю.

Частина 1 статті 41 Закону 3038-У1 зазначає, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Таким чином, ДІАМ не є суб`єктом щодо якого Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Підготовче засідання 26.04.2022 року відкладено на 30.05.2022 року.

27.04.2022 року за вхід.№ЕС/1202/22 надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи.

30.05.2022 року за вхід.№ЕП/14694/22 надійшло клопотання позивача про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року заява позивача задоволена, призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції на 15.06.2022 року.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року продовжено строк для проведення підготовчого провадження.

15.06.2022 року за вхід.№ЕП/16605/22 надійшли пояснення позивача щодо заяв відповідача та третьої особи про закриття провадження по справі, в яких наголошується на рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 щодо «охоронюваного законом інтересу», що вживається у законах України.

З посиланням на вказане рішення позивач стверджує, що кожна особа (будь-який суб`єкт приватного права та суб`єкт публічного права) має право подати позов до будь-якого суб`єкта владних повноважень за єдиного обмеження, якщо це не суперечить закону, та при наявності єдиної умови, а саме, легітимної мети забезпечення захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин.

Суд, розглянувши заяви відповідача та третьої особи про закриття провадження по справі, з урахуванням заперечень позивача, виходить з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

09 лютого 2022 року Верховним Судом прийнято постанову у справі №420/6156/18 за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Одеська міська рада, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача: Громадська організація «Автостоянка Промінь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройконсалтинг», про визнання протиправним та скасування рішення.

Вказана Постанова містить правові висновки щодо застосування норм права, які в силу статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, зокрема, і для Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради.

Окремо слід наголосити, що вказана Постанова винесена саме у справі, в якій позивачем є Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради.

Висновки Верховного Суду полягають у наступному.

«За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з частиною четвертою статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Ще однією із категорій справ, в яких позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, є справи у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (пункт 3 частини першої статті 19 КАС України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №915/478/18 сформульовано правову позицію, відповідно до якої поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.

Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.

Винятком є компетенційний спір, під яким слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.

Підставою для звернення Управління ДАБК із позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки були виявлені під час проведення заходів архітектурно-будівельного контролю порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 41 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж «право» на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його «повноважень», має бути чітко передбачено законом.

Водночас в силу вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Ураховуючи наведене, подання адміністративного позову у цій справі про скасування рішення державного реєстратора не є формою реалізації компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Водночас цей спір не є «компетенційним» (у значенні пункту 3 частини першої статті 19 КАС), оскільки у цьому випадку не йдеться про спір щодо розмежування компетенції між Управлінням ДАБК та Міністерством юстиції України.

З урахуванням наведеного, закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суди попередніх інстанцій правильно врахували, що за відсутності у позивача повноважень на звернення до суду з позовом про скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, такий спір взагалі не підлягає судовому розгляду».

З огляду на викладені висновки, суд вважає, що вони є релевантними до спірних правовідносин і підлягають застосуванню в даній справі.

Окремо також суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 7 Закону 3038-VI, структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад у межах делегованих цим Законом державних повноважень є підконтрольними центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а їхні рішення можуть бути розглянуті у порядку державного архітектурно-будівельного нагляду або оскаржені до суду.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Положення №1340 основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності, під час провадження ними містобудівної діяльності.

Верховний Суд постановою від 15.04.2020 року по справі №826/9251/16 у п. 42 дійшов висновку, що спір у даній справі не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку йдеться про спір щодо розмежування компетенції між суб`єктами владних повноважень. Позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, якому відповідно до закону він підзвітний і підконтрольний.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі, оскільки звернення Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради з таким позовом прямо не передбачено законом.

Решта доводів та заперечень позивача висновків суду по суті заяв відповідача та третьої особи не спростовують.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи

Керуючись ст. 2-9, 44, п. 1 ч. 1 ст. 238, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяви представника відповідача та представника третьої особи про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження по справі за позовом Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради до Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАНБЕР ТРЕЙД» про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта закрити.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження по справі, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих же самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України негайно після її проголошення та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.293-295, 297 КАС України.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.