Справа № 300/3779/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3779/21 пров. № А/857/22912/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 11 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ) від 08 липня 2020 року № 1298 про відмову в призначенні йому пенсії. Зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи на посаді помічника машиніста тепловоза з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року в «Основном локомотивном депо В.Баскунчак Приволжской железной дороги», період навчання з 01 вересня 1979 року по 17 липня 1981 року в ТУ-1 м. Івано-Франківська, період проходження військової служби у Збройних Силах України з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 30 червня 2020 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 300/3779/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ щодо незарахування до пільгового стажу періоду навчання в ТУ-1 м. Івано-Франківська з 01 вересня 1979 року по 17 липня 1981 року, періоду проходження військової служби у Збройних Силах України з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року та періоду роботи на посаді помічника машиніста тепловоза з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року в «Основном локомотивном депо В.Баскунчак Приволжской железной дороги» та зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 вказані періоди. Окрім того, зобов`язано ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 із врахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 слід зарахувати спірні періоди, оскільки вони підтверджуються належними і достатніми доказами, у зв`язку з чим висновки ГУ ПФУ про неможливість їх зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, є протиправними.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем до заяви про призначення пенсії не додано уточнюючих довідок, матеріалів про результати атестації робочих місць. Звертає увагу, що в випадку, що розглядається, працівник має бути зайнятий повний робочий день на роботах, які передбачені Списком № 2. Окрім того вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово звертався до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ від 08 липня 2020 року № 1298 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та повідомлено, що його страховий стаж становить 29 років 2 місяці, у тому числі стаж роботи за Списком № 1 - 2 роки 8 місяців та стаж роботи за Списком № 2 - 3 роки 4 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, зокрема, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року в «Основном локомотивном депо В.Баскунчак Приволжской железной дороги», оскільки відсутні уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії (а.с.12).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та з`ясування позицій сторін апеляційний суд дійшов висновку, що публічно-правовий спір, що розглядається, на стадії апеляційного перегляду стосується незарахування ГУ ПФУ до пільгового стажу періоду навчання в ТУ-1 м. Івано-Франківська з 01 вересня 1979 року по 17 липня 1981 року, періоду проходження військової служби у Збройних Силах України з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року та періоду роботи на посаді помічника машиніста тепловоза з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року в «Основном локомотивном депо В.Баскунчак Приволжской железной дороги».

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з трудової книжки позивача, він в період з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року працював на посаді помічника машиніста тепловоза в «Основном локомотивном депо В.Васкунчак Прив.ордена Ленина ж.д.». Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у цей період.

При цьому суд зазначає, що професія помічник машиніста тепловоза передбачена Списком № 2 виробництв, робі, професій, посад і показників, підрозділом І розділу ХХХ у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року.

Вказане також не заперечується відповідачем та підтверджується листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29 червня 2021 року № 4630-4113/Л-02/8-0900/21.

Щодо твердження скаржника, що позивачем у обов`язкому порядку мають бути додані матеріали про результати атестації робочих місць, то апеляційний суд зазначає таке.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Порядок № 442).

Окрім цього, постановою Міністерства праці України № 41 від 01 вересня 1992 року затверджено Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Методичні рекомендації), які визначають організацію роботи по проведенню атестації робочих місць, оцінку умов праці та реалізацію прав трудящих на пільги і компенсації залежно від шкідливих та небезпечних виробничих факторів.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення у виді накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Окрім цього, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відтак, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення, несвоєчасне, неналежне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом, не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що непроведення, неналежне, несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, які суд апеляційної інстанції у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовної вимоги щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 01 вересня 1979 року по 17 липня 1981 року, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно положень статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Як слідує з матеріалів справи, позивач в період з 17 липня 1981 року по 15 квітня 1982 року прийнятий на посаду помічника машиніста тепловоза.

Після закінчення навчання 17 липня 1981 року позивач у межах встановленого строку 17 липня 1981 року був зарахований за набутою професією на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - на роботу в «Основном локомотивном депо В.Баскунчак Приволжской железной дороги».

Тобто, перерва між днем закінчення навчання позивачем та днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців в розумінні статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту», а тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що період навчання позивача з 01 вересня 1979 року по 17 липня 1981 року підлягає врахуванню до спеціального стажу останнього.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовної вимоги щодо зарахування до спеціального стажу позивача періоду проходження служби в армії з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року, апеляційний суд зазначає таке.

15 квітня 1982 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку з призовом до армії та з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року проходив строкову військову службу.

Після закінчення проходження військової служби з 25 червня 1985 року позивача було прийнято на роботу слюсарем-зборщиком.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, частиною 3 статті 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Як видно з трудової книжки позивача, саме із цих підстав він був звільнений із займаної посади помічника машиніста тепловоза.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач на момент призову на строкову військову службу до армії працював на посаді помічника машиніста тепловоза, а тому проходження військової служби в армії з 23 квітня 1982 року по 11 травня 1985 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи позивача.

Враховуючи викладене, слід погодитись із висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати спірні періоди до пільгового стажу позивача.

Щодо твердження скаржника про пропуск строку позивачем звернення до суду з цим позовом апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ГУ ПФУ не надано суду жодного доказу про своєчасне ознайомлення позивача із своїм рішенням про відмову в призначенні пенсії від 08 липня 2020 року № 1298.

Позивач стверджує, що про оскаржуване рішення дізнався лише з листа відповідача від 29 червня 2021 року. З позовом про оскарження такого рішення звернувся 27 липня 2021 року.

Таким чином, апеляційний суд прийшов переконання про дотримання позивачем строку звернення до суду із заявленим позовом.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 300/3779/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк