Справа № 160/8544/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року Справа № 160/8544/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.05.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 та не врахуванні до його пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів з 05.04.1984 по 06.04.1984; з 28.04.1984 по 06.06.1986; з 14.07.1986 по 11.07.1987; з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2016 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до пільгового стажу роботи за Списком №2 ОСОБА_1 період роботи з 05.04.1984 по 06.04.1984; з 28.04.1984 по 06.06.1986; з 14.07.1986 по 11.07.1987; з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2016 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту звернення, тобто з 12.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач звернувся 12.03.2021 до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до абз. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та надав усі необхідні документи для підтвердження трудового та пільгового стажу. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило у призначенні пенсії. У відмові відповідачем вказано, що за наданими документами та даними системи персоніфікованого обліку страховий стаж позивача враховано по 31.12.2020, становить 22 роки 2 місяці 4 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 становить 0 років 11 місяців 28 днів. Позивач зазначив, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відповідно до якої його трудовий стаж становить 27 років 8 місяців 28 днів, а пільговий 18 років 5 місяці 24 дні. Позивач не погоджується з відмовою відповідача та зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8544/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 18.06.2021. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвала суду від 02.06.2021, якою було витребувано докази по справі, направлена засобами електронного зв`язку та отримана 04.06.2021, тобто строк на подачу відзиву та витребуваних доказів, відповідачем, до 21.06.2021 (оскільки 19.06.2021 був вихідний), також, відповідач додатково отримав вказану ухвалу нарочно - 15.06.2021, що підтверджується матеріалами справи.

Розгляд даної адміністративної справи за вимогами ст. 263 КАС України мав відбутися до 01.07.2021.

Станом на 01.07.2021 до суду не надходили витребувані ухвалою від 02.06.2021 року докази.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 160/8544/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 19 липня 2021 року. Повторно витребувано відповідача для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Вказану ухвалу направлено, засобами електронного зв`язку, учасникам справи - 09.07.2021.

02.07.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що для підтвердження пільгового стажу позивачем було надано довідку, уточнюючу особливий характер роботи від 19.09.2019 №12/409, видану Публічним акціонерним товариством Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод, про періоди роботи із шкідливими умовами праці з 14.07.1986 по 11.07.1987 (00 років 11 місяців 28 днів) електрозварювальником (Список № 2). Інших документів, підтверджуючих пільговий характер роботи позивачем не надавалося. Також відповідачем повідомлено, що до страхового стажу не враховано період роботи з 17.07.1987 по 01.10.1992, оскільки під час звільнення з роботи у трудовій книжці зазначений наказ від 02.10.1991 №162. Тому враховуючи вищевикладене, страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 4 дні, в тому числі пільговий за Списком № 2 0 років 11 місяців 28 днів. Загального та пільгового стажу недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

13.07.2021 від відповідача, на виконання ухвали суду, шляхом електронного зв`язку надано розрахунок стажу позивача та додатково матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

19.07.2021 у зв`язку із перебуванням головуючого судді Юхно І.В. на лікарняному, справу знято з розгляду та призначено до слухання на 29.07.2021.

26.07.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наведено доводи, аналогічні доводам, викладеним у позові.

29.07.2021 в підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Ухвалою суду від 29.07.2021 закрито підготовче провадження та справу №160/8985/21 призначено до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, тобто розгляд даної справи по суті повинен відбутись до 28.08.2021.

При цьому згідно з вимогами ч.6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З огляду на наведені норми, вихідні-святкові дні 21.08.2021-24.08.2021 та перебування головуючого судді у відпустці з 25.08.2021 по 08.09.2021, суд розглянув справу у перший робочий день.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим Бабушкінським РВ ДМУ УМВС грудня 1998.

12.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №3476 та документами для призначення пільгової пенсії по Списку №2.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.03.2021 №0400-0103-01-8/40497 Щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного загального та пільгового стажу роботи, оскільки страховий стаж позивача враховано по 31.12.2020 та становить 22 роки 2 місяці 4 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 становить 0 років 11 місяців 28 днів. Додатково повідомлено, що до страхового стажу не враховано період роботи позивача з 17.07.1987 по 02.10.1992, з підстав зазначення під час звільнення з роботи у трудовій книжці наказу від 02.10.1991 №162.

Не погоджуючись з діями Головного управління щодо незарахування до пільгового стажу періодів його роботи з 05.04.1984 по 06.04.1984; з 28.04.1984 по 06.06.1986; з 14.07.1986 по 11.07.1987; з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2016 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданої 04.03.1983, у спірні періоди позивач працював:

Всесоюзне промислове об`єднання Союзатоменерго АЕС Запорізька АЕС:

"6." 05.04.1984 прийнято в цех централізованого ремонту слюсарем по ремонту обладнання машинних вузлів третього розряду за направленням Міненерго по закінченню Дніпропетровського зварювального технікуму; Нак.№521-10 від 04.04.1984

"7." 06.04.1984 звільнено по ст.36 п.3 КЗпП УРСР в зв`язку з призовом до Радянської Армії; Нак.532-к від 05.04.1984;

з 28.04.1984 по 06.06.1986 служба в Радянській Армії, В/К НУ №9362585;

Нижньодніпровський трубопрокатний завод ім. К.Лібнехта:

"8." 14.07.1986 прийнятий в трубний цех №2 електрозварником листів та стрічок на стані 3 розряду; Нак. №885 від 14.07.1986;

« 9.» 11.07.1987 звільнено по ст.38 КЗпП УРСР (за власним бажанням); Нак. №1025 від 13.07.1987;

Дослідно-експериментальний завод ВНИТИ:

« 10.» 17.07.1987 прийнятий слюсарем по ремонту металургійного обладнання 3 розряду ділянки по ремонту електро-металургійного обладнання трубопрокатного цеху; Нак. №25 від 16.07.1987;

"11." 01.03.1988 переведений електрогазозварювальником 4 розряду дільниці по ремонту електро і металургійного обладнання трубопрокатного цеху ; Нак. №37 від 29.02.1988;

"12." 01.07.1988 у зв`язку з перетарифікацією та переведенням на нові умови оплати праці переведений електрогазозварювальником 4 розряду дільниці по ремонту енергетичного, металургійного обладнання трубопрокатного цеху; Нак. №214-к від 30.06.1988;

"13." 27.12.1990 переведений електрогазозварювальником 4 розряду трубопрокатного цеху; Нак. № 486-к від 26.12.1990;

"14." 11.12.1991 Дослідно-експериментальний завод НПО ВНИТИ перейменовано в Дніпропетровський державний завод прецизійних труб; Нак. №31 від 11.12.1991, Нак. 484к від 27.12.1991;

"15." 02.10.1992 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України; Нак. №162 від 02.10.1991;

Підприємство (мовою оригіналу) Стройизделия

"16." 05.10.1992 прийнятий на роботу на посаду газоелектрозварювальника; Пр.№47 від 05.10.1992

"17." 16.04.1993 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, Нак.№38 від 16.04.1993;

Дніпропетровський Державний завод прецизійних труб

"18." 26.04.1993 прийнято електрогазозварювальником 4 розряду трубопрокатного цеху в Дніпропетровський державний завод прецизійних труб; Нак. №29 від 23.04.1993;

"19." 24.09.1993 Дніпропетровський державний завод прецизійних труб реорганізовано в дослідний завод шляхом приєднання до Державного науково-дослідного та конструкторського-технологічного інституту трубної промисловості (Державний трубний інститут); Нак. №121 від 16.06.1993, Нак.№ 11 від 13.09.1993, Нак. №303-к від 24.09.1993;

"20." 01.10.1993 переведений до дослідного заводу Державного трубного інституту електрогазозварювальним 4 розряду трубопрокатного цеху; Нак. №315к від 30.09.1993;

"21." 01.03.1995 переведений електрогазозварювальником 5 розряду трубопрокатного цеху; Нак.№ 27 від 28.02.1995;

"22." 21.08.1997 звільнений за домовленістю сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України; Нак. № 62 від 21.08.1997;

ТОВ "П.С.В.-Інвест"

"25." 01.09.2011 прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка; Нак.№12-к від 01.09.2011;

"26." 01.12.2015 переведено на посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування; Нак. №9-к від 01.12.2015;

"27." 28.07.2017 звільнено за власним бажанням відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України; Нак. №4-к від 28.07.2017;

Приватне Виробничо-комерційне підприємство АгроМаш

"29." 11.08.2017 прийнято електрогазозварювальником шостого розряду на робоче місце атестоване за умовами праці, що дає право на пенсію за Списком № 2; Нак №5-к від 10.08.2017, Нак. №1505/17 від 15.05.2017.

Згідно з інформацією з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, ОСОБА_1 до страхового стажу зараховані наступні періоди роботи:

01.09.1980 - 23.02.1984 навчання у вищих /середніх НЗ (03р.05м.23дн.)

05.04.1984 - 06.04.1984 (00р.00м.02дн.)

28.04.1984 - 28.05.1986 військова служба строкова (02р.01м.01дн.)

14.071986 - 11.07.1987 Список №2 (00р.11м.28дн.)

05.10.1992 - 16.04.1993 (00р.06м.12дн.)

26.04.1993 - 01.10.1993 (00р.05м.06дн.)

02.10.1993 - 01.03.1995 (01р.05м.00дн.)

02.03.1995 - 21.08.1997 (02р.05м.20дн.)

17.11.1997 - 11.08.1999 (01р.08м.25дн)

01.09.2011 - 30.06.2013 (01р.10м.00дн.)

01.07.2013 - 31.07.2017 (04р.00м.15дн)

11.08.2017 - 31.03.2020 (02р.07м.22дн)

01.05.2020 - 31.08.2020 (00р.04м.00дн.)

01.11.2020 - 31.12.2020 (02р.00м.00дн.)

що всього складає 22 роки 02 місяці 04 дні.

Отже, позивачем заявлено спір з підстав протиправності дій відповідача по не зарахуванню позивачу до пільгового стажу періоди його роботи з 05.04.1984 по 06.04.1984; з 28.04.1984 по 06.06.1986; з 14.07.1986 по 11.07.1987; з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2016 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

При цьому, відповідно до розрахунку стажу по інформації з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії період з 14.07.1986 по 11.07.1987 зазначений позивачем як спірний зараховано відповідачем як до страхового так і до пільгового стажу.

Крім того, суд звертає увагу, що період з 01.12.2016 по 28.07.2017 зазначений позивачем у позові не співпадає з записами у трудовій книжці, де містяться записи про періоди роботи в ТОВ "П.С.В.-Інвест": 01.09.2011 прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка, з 01.12.2015 переведено на посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування; звільнено 28.07.2017.

Проте, в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.03.2021 №0400-0103-01-8/40497 Щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, щодо не зарахування певних періодів до пільгового стажу не наведено жодних обґрунтувань. Єдиним періодом щодо якого наведено обґрунтування є з 17.07.1987 по 02.10.1992, про який відповідачем повідомлено, що до страхового стажу не враховано період роботи позивача, з підстав зазначення під час звільнення з роботи у трудовій книжці наказу від 02.10.1991 №162.

Суд зазначає, що відсутність будь-яких обґрунтувань стосовно не врахування до пільгового стажу вищезазначених періодів свідчить про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення.

Крім того, посилання відповідача у відзиві на те, що інших документів, підтверджуючих пільговий характер роботи позивача ніж довідка ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" не надано, в силу ч.2 ст. 77 КАС України суд вважає безпідставними. Оскільки відповідно до наведеної норми суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також, наведене спростовується доказами, що містяться в матеріалах справи, оскільки відповідно до заяви позивача №3476 від 12.03.2021 (розписка-повідомлення) щодо переліку документів наданих до заяви, в графі "інший документ" зазначена кількість 16 шт., зокрема, документація стосовно Дослідно-експериментального заводу "ВНИТИ" перейменованого в "Дослідно-есперементальний завод науково-виробничого об`єднання "ВНИТИ", "Дніпропетровський державний завод прецизійних труб" про неможливість надання архівних довідок про підтвердження стажу роботи через ліквідацію підприємства, тощо. Оцінку вказаним документам пенсійним органом надано не було, жодних зауважень лист від 22.03.2021 №0400-0103-01-8/40497 не містить.

Так, за приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом частини 1 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону (60 років), зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Підставою для зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах є насамперед наявність посади (професії) та виробництва у відповідному Списку, а також зайнятість виконанням робіт передбачених Списками №1 і №2, на протязі повного робочого дня, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника після 21 серпня 1992 року результатами атестації робочих місць за умовами праці (не менш ніж 80%),установленого для такого виробництва.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, за змістом вказаних норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах підлягають застосуванню Списки, чинні в період роботи позивача, зокрема Списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 спірного періоду його роботи з 05.04.1984 по 06.04.1984 слюсарем по ремонту обладнання машинних вузлів третього розряду у Всесоюзному промисловому об`єднанні Союзатоменерго АЕС Запорізька АЕС та в подальшому з 28.04.1984 по 06.06.1986 відбування служби в Радянській армії до пільгового періоду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Посилання позивача на наявність позиції 23600000 розділу ХХХІV Атомна енергетика та промисловість Списку №2, затвердженого саме постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 та відсутністю її у публічному доступі, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки означена постанова складається з ХХХІІ розділів та не містить жодних приміток. Тоді як, Постанова Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» містить позицію 23600000 розділу ХХХІV «Атомна енергетика та промисловість» Списку №2, саме з приміткою «не для друку». Тобто, в силу приписів Порядку № 383 не підлягає застосуванню позиція 23600000 розділу ХХХІV Атомна енергетика та промисловість Списку №2 затверджена Постановою Ради Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, як не була чинна в період роботи позивача.

Крім того, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні будь-які позначки про віднесення вказаної професії до Списку №2 та виписки із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці, суд вважає необґрунтованими його посилання, що інші позиції Списку №2 також містять аналогічну посаду «слюсаря по ремонту обладнання машинних вузлів» в інших виробництвах. При цьому, жодних уточнюючих довідок, виданих Запорізькою АЕС щодо періодів роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, тощо позивачем до відповідача та до суду не надано.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів того, що посада, на якій працював позивач з 05.04.1984 по 06.04.1984 відноситься до посад, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Поряд із цим, суд зазначає, що в проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 (далі - Положення №590).

Згідно з п.109 Положення №590 при призначенні пенсії на пільгових умовах служба в збройних силах СРСР прирівнюється до роботи, що передувала такому періоду або роботі що слідувала за його закінченням, а період навчання в професійно-технічному училищі прирівнювалася до роботи, яка слідувала за навчанням.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №513/1195/16-а, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на наведене, оскільки судом не встановлено, що на момент призову на строкову військову службу позивач працював за професією або займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то у суду відсутні підстави для зарахування періоду проходження позивачем військової служби до пільгового стажу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд вважає необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача у не зарахуванні до пільгового стажу періоду з 14.07.1986 по 11.07.1987 та зобов`язання зарахувати даний період, оскільки означений період зараховано відповідачем до стажу роботи за Списком №2, про що свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок стажу за пенсійною справою 65. Таким чином, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Щодо зарахування до стажу роботи позивача спірних періодів роботи позивача з 17.07.1987 по 02.10.1992, з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2016 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021, суд звертає увагу на таке.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах підлягають застосуванню Списки, чинні в період роботи позивача.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 1 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Розділом XXXII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».

Розділом XXXIII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачені професії «електрозварники» та «газозварники».

З огляду на вищезазначене, професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) передбачена у всіх списках № 2.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16 січня 1985 року № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 535/103/17, від 27 березня 2020 року у справі № 607/1266/17 та від 03 лютого 2021 року у справі № 453/1427/16-а.

Так, період з 17.07.1987 по 02.10.1992 позивач працював слюсарем по ремонту металургійного обладнання дільниці по ремонту електрометалургійного обладнання трубопрокатного цеху, електрозварювальником дільниці по ремонту енергетичного, металургійного обладнання трубопрокатного цеху (мовою оригіналу) Опытно-экспериментального завода НПО ВНИТИ.

Факт роботи позивача у зазначений вище період в (мовою оригіналу) Опытно-экспериментальном заводе НПО ВНИТИ підтверджується поясненнями:

- свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2007 року пенсіонер, при оформленні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у відповідача зауважень щодо підтвердження його роботи на пільгових умовах за Списком №2 в (мовою оригіналу) Опытно-экспериментальном заводе НПО ВНИТИ не виникло, разом з ним в одному цеху (трубопрокатному) працював позивач, записами трудової книжки підтверджується робота терміста в трубопрокатному цеху на зазначеному заводі з 24.10.1986 по 10.01.1993;

- свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2005 року пенсіонер, при оформленні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідача зауважень щодо підтвердження його роботи на пільгових умовах за Списком № 2 в (мовою оригіналу) Опытно-экспериментальном заводе НПО ВНИТИ не виникло, разом з ним в одному цеху (трубопрокатному) працював позивач, записами трудової книжки підтверджується робота вальцівника стану холодного прокату труб в трубопрокатному цеху на зазначеному заводі з 13.12.1982 по 27.04.1995.

Відповідно до листа Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 07.11.2019 № М-232-2019, надання архівної довідки про стаж роботи та заробітну плату позивача за період роботи на Дослідно-експериментальному заводі ВНДТІ (Дніпропетровський державний завод прецизійних труб) неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів.

У період з 05.10.1992 по 16.10.1992 ОСОБА_1 працював газоелектрозварювальником в (мовою оригіналу) Предприятие Стройизделия, професія включена до Списку № 2 у всіх видах виробництв.

Також, відповідно до трудової книжки позивач в період з 26.04.1993 по 21.08.1997 працював на посаді електрогазозварювальника трубопрокатного цеху в Дніпропетровському державному заводі прецизійних труб, позиція 33319756 розділу ХХХІІІ постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956.

З 11.08.2017 по 12.03.2021 (по день звернення про призначення пенсії) позивач працював електрозварювальником в Приватному виробничо-комерційному підприємстві АгроМаш.

Згідно з довідкою Приватного виробничо-комерційного підприємства АгроМаш від 26.02.2021 №302, виданою ОСОБА_1 про те, що він працював повний робочий день на Приватному виробничо-комерційному підприємстві АгроМаш і за період з 11.08.2017 по теперішній час виконував повний робочий день зварювання металоконструкцій за професією, посадою електрозварник шостого розряду, що передбачена Списком № 2 розділ ХХХІІІ підрозділ п.33 Загальні професії код КП 7212 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Крім того, посада позивача в період його роботи з 01.12.2015 по 28.08.2017 слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування в Товаристві з обмеженою відповідальністю П.С.В.-Інвест включена до Списку № 2, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2001 № 461.

При цьому, відповідачем у своєму листі від 22.03.2021 №0400-010301-8/40497 не зазначено жодних підстав для не зарахування періодів роботи позивача з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2015 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021 до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Крім того, відповідачем взагалі не включено до страхового стажу позивача його період роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992 в (мовою оригіналу) Опытно-экспериментальном заводе НПО ВНИТИ з підстав помилки у році в наказі про звільнення.

Щодо вказаного вище спірного періоду роботи позивача, судом досліджено запис №15 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , виданої 04.03.1983, а саме: 02.10.1992 позивач звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №162 від 02.10.1991, із засвідченням підписом відповідальної особи та печаткою роботодавця.

Слід зазначити, що у період з 17.07.1987 по 02.10.1992 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), згідно з пунктом 2.2. якої, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі-Інструкція №58).

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції №58 передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

При цьому, як визначено пунктом 4 постанови КМУ Про трудові книжки працівників № 301 від 27 квітня 1993 року, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пункту 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що страховий стаж позивача за період роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992 в (мовою оригіналу) Опытно-экспериментальном заводе НПО ВНИТИ підтверджений відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої 04.03.1983.

Таким чином, суд вважає за можливе вважати їх належною інформацією, яка утримує у собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

При цьому, суд враховує відсутність вини позивача щодо помилки у записі про звільнення позивача у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої 04.03.1983, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії.

Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи наведене, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки позивача відповідачем не надано, пенсійний орган протиправно відмовив зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача період його роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992.

Така позиція суду узгоджується і з висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058- IV.

Разом із тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 №638/18467/15-а сформував правову позицію, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем надсилались відповідні запити до підприємств, де працювала позивач у спірні періоди, з метою перевірки правильності внесених записів у трудову книжку позивача.

Тобто, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для розрахунку пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування періодів роботи до стажу.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд зазначає, що певні недоліки в оформленні записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для незарахування до стажу роботи на пільгових умовах та призначення пенсії.

Отже, суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем було поверхнево розглянуто надані документи та не вчинено дій, спрямованих на отримання, в разі потреби, додаткових документів, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 періодів його роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2015 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021 вчинені не на підставі та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення, тому є протиправними.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 періодів його роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2015 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021, а також період роботи позивача з 17.07.1987 по 02.10.1992 до страхового стажу його роботи.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, а також вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, яке оформлене листом Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.03.2021 №0400-010301-8/40497;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового (загального) стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2015 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту звернення, тобто з 12.03.2021, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача та беззаперечно зобов`язувати призначити пенсію, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок загального страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 12.03.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок загального (страхового) та пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд звертає увагу, що у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)».

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 454,00 грн.

Керуючись 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, яке оформлене листом Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.03.2021 №0400-010301-8/40497.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового (загального) стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 17.07.1987 по 02.10.1992; з 05.10.1992 по 16.04.1993; з 26.04.1993 по 21.08.1997; з 01.12.2015 по 28.07.2017; з 11.08.2017 по 12.03.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 про призначення пенсії та провести розрахунок загального (страхового) та пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно