Справа № 826/18143/14
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Хмельницької області про визнання протиправним та скасування наказу від 23 жовтня 2014 року № 1481к про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Хмельницької області, в якому просив суд:

- скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1481-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Хмельницької області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Хмельницької області;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував, що оскаржуваний наказ Відповідач прийняв всупереч положенням Конституції України, міжнародним договорам, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших норм міжнародного права, практиці Європейського суду з прав людини та чинному законодавству України, з огляду на те, що застосування до Позивача положень Закону України «Про очищення влади» не відповідає міжнародним стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів, обмежує право Позивача на працю та доступ до державної служби.

Окружним адміністративним судом міста Києва 08 грудня 2014 року постановлено ухвалу про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» («Голос України», 15.10.2014, № 198) положенням Конституції України, а саме:

- пункту 8 частини першої статті 3, частини третьої статті 1, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» положенням статті 8, частини другої статті 19, статті 21, частин другої та третьої статті 22, частин другої та третьої статті 24, частини першої статті 38, частини першої статті 43, статті 58, частини другої статті 61, статті 62, частини першої статті 64 Конституції України в їх системному взаємозв`язку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року зупинено провадження у справі № 826/18143/14 до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» Конституції України, питання щодо чого порушено відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року у справі № 826/18143/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року поновлено провадження у справі № 826/18143/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - прокуратуру Хмельницької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року замінено назву Відповідача з Генеральної прокуратури України на - Офіс Генерального прокурора.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1481-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Першого заступника прокурора Хмельницької області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Першого заступника прокурора Хмельницької області.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1876496 (один мільйон вісімсот сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто шість гривень) 40 копійок.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Першого заступника прокурора Хмельницької області з 24.10.2014 та стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25067 (двадцять п`ять тисяч шістдесят сім гривень) 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 , Офіс Генерального прокурора подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , Офіс Генерального прокурора посилалися на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року змінено наступним чином:

Викладено абзац 4 резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнту його підвищення з 24.10.2014 року по 11.12.2020 року, в розмірі 2451944,09 грн. (два мільйона чотириста п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сорок чотири гривень 09 копійок) без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Хмельницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі № 826/18143/14 скасовано.

Справу № 826/18143/14 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Хмельницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року залишено без змін.

Позивачем подано пояснення, в яких зазначено, що сам факт незаконного звільнення Позивача не може автоматично позбавити його права на преференції, пов`язані з проходженням атестації, участі у якій його було позбавлено незаконно.

За таких обставин, на переконання Позивача, розрахунок втраченого заробітку за період з 16.01.2020 по 11.12.2020 року слід проводити з урахуванням коефіцієнту підвищення та терміну проходження атестації заступниками прокурорів Хмельницької обласної прокуратури.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу Генерального прокурора України від 29.12.2010 № 1916к ОСОБА_1 був призначений Начальником управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, звільнивши його в порядку переведення з посади Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора Хмельницької області.

Наказом Генеральної прокуратури України від 04.09.2012 № 1269к призначено Старшого радника юстиції ОСОБА_1 Першим заступником прокурора Хмельницької області та затверджено членом колегії прокуратури цієї області, звільнивши його в порядку переведення з посади заступника прокурора Рівненської області - начальника управління нагляду за держанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство та увільнивши від обов`язків члена колегії прокуратури цієї області.

Наказом Генеральної прокуратури України від 16.07.2014 № 1026к Старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено Першим заступником прокурора Хмельницької області та затверджено членом колегії прокуратури цієї області, звільнивши його з посади прокурора Хмельницької області та увільнивши від обов`язків голови колегії прокуратури цієї області.

16.10.2014 набув чинності Закон України "Про очищення влади" (далі - Закон), яким передбачені підстави та порядок проведення процедури люстрації щодо посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.

За результатами вивчення особової справи Позивача Генеральною прокуратурою України встановлено, що в період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року обіймав посади передбачені пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади» (керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України), а саме посади: Заступника прокурора Рівненської області - начальника управління нагляду за держанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство у період з 29 грудня 2010 року по 03 вересня 2012 року; Першого заступника прокурора Хмельницької області у період з 04 вересня 2012 року по 22 лютого 2014 року.

Виявлені обставини зафіксовані у довідці про результатти вивчення особової справи щодо засосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади» від 20.10.2014, яка наявна в матеріалах справи.

Враховуючи вказану довідку, наказом Генеральної прокуратури України від 23.10.2014 № 1481к Старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади Першого заступника прокурора Хмельницької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України та увільнивши від обов`язків члена колегії прокуратури цієї області.

Ввжаючи неправомірним своє звільнення, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про звільнення Позивача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право Позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи незаконність звільнення Позивача, з метою відновлення його порушеного права на працю, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 належить поновити на посаді Першого заступника прокурора Хмельницької області.

В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 876 496,40 грн., оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи довідки прокуратури Хмельницької області від 30.10.2014 № 18-427вих-14 в останні 2 місці роботи, що передували звільненню, а саме у серпні та вересні 2014 року Позивачем було отримано заробітну плату у розмірі 32930,06 грн. та 17205,73 грн. відповідно.

Отже, сукупна заробітна плата Позивача за останні 2 календарних місяця роботи (серпень - вересень 2014 року) становить 50135,79 грн. (32930,06 грн. + 17205,73 грн.).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 про кількість робочих днів у 2014 у серпні 2014 року кількість робочих днів у серпні становила 20 днів, а у вересні - 22 дні.

Отже, відповідно до Порядку № 100, середньоденний заробіток Позивача становить (32930,06 грн. + 17205,73 грн.) : 42 робочих дні = 50135,79 грн.:42 =1193,70 грн.

Час вимушеного прогулу, починаючи з дня, наступного після звільнення по день ухвалення рішення про поновлення на посаді складає (з 24 жовтня 2014 року по 05 лютого 2021 року) 1572 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення на користь Позивача з Офісу Генерального прокурора, складає 1876496,40 грн. (1193,70 грн. х 1572 днів).

Змінюючи абзац 4 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про неправильність обрахування розміру середнього заробітку.

Колегією суддів суду апеляційної інстанції було вказано, що судом першої інстанції помилково взято до уваги довідку прокуратури Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року № 18-427вих-14 за останні 2 місяці роботи Позивача, що передували звільненню, оскільки зазначена довідка не відповідає розрахунку, який має відповідати Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

В даному випадку сума середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, мала бути обрахована відповідно до довідки Хмельницької обласної прокуратури від 05 липня 2021 року № 21-135-вн-21, яка витребувана судом апеляційної інстанції та міститься в матеріалах справи, та необхідно врахувати в розрахунку коефіцієнт підвищення, на який потрібно прокоригувати виплати належні Позивачу.

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції, приймаючи постанову від 20 липня 2021 року застосовувала правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у даній адміністративній справі зазначив, що касаційна скарга, що розглядається не містить доводів незгоди із рішеннями судів попередніх інстанцій стосовно задоволених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1481-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Першого заступника прокурора Хмельницької області та його поновлення, а відтак оцінка судовим рішенням у цій частині судом касаційної інстанції не надається.

Ключовими питаннями у вказаному касаційному провадженні було правильність застосування (не застосування) при обчисленні розміру середньої заробітної плати пункту 10 Порядку № 100 з урахуванням змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213.

Суд першої інстанції не застосовував пункт 10 Порядку № 100 при визначенні розміру суми середнього заробітку.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку, врахував коефіцієнт його підвищення з 24 жовтня 2014 року по 11 грудня 2020 року, застосовуючи положення пункту 10 Порядку № 100.

При здійсненні вказаного обрахунку колегія суддів суду апеляційної інстанції керувалася постановами Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», від 31 травня 2012 року № 505 «Про порядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів».

Верховний Суд зазначив, що висновки суду апеляційної інстанційї щодо застосування коефіцієнту 4,04 за період з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року ґрунтуються на положеннях Постанови № 1155 без надання їм оцінки з урахуванням приписів абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX (далі - Закон № 113-IX).

Приймаючи до уваги вищевказане судом апеляційної інстанції не досліджено питання та обставин, з якими пункт 10 Порядку № 100 пов`язує необхідність застосування при розрахунку середнього заробітку (за час вимушеного прогулу) коефіцієнту підвищення, виходячи із посадового окладу визначеного Постановою № 1155 з урахуванням приписів абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

Правильне визначення нормативних актів, які регулювали оплату праці прокурорів у період з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року, а також розміру окладу прокурорів є визначальним для правильного обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі.

Таким чином, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов передчасних висновків щодо застосування Постанови № 1155, що призвело до неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача за період з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року, також не було враховано приписи абзацу 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-XI.

Згідно з частиною шостою ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання вимог Верховного Суду, для повного та всебічного з`ясування обставин у даній адміністративній справі слід правильно визначити нормативно-правові акти, які регулюють розмір посадових окладів прокурорів у періоді з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року на підставі яких здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача із застосуванням пункту 10 Порядку № 100.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів враховується, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Із пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку № 100).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку № 100 середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, судом першої інстанції взято до уваги довідку прокуратури Хмельницької області від 30.10.2014 року № 18-427вих-14 за останні 2 місці роботи Позивача, що передували звільненню, та самостійно розраховано середньоденну заробітну плату, яка становить 1193,70 грн.

Проте, зазначена довідка не відповідає розрахунку, який має відповідати Порядку № 100.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року зобов`язано Прокуратуру Хмельницької області надати Шостому апеляційному адміністративному суду додаткові докази по справі, а саме:

- належним чином завірену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , за останні два місяці роботи перед звільненням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», з обов`язковим поясненням щодо кількості фактично відпрацьованих Позивачем днів за серпень 2014 року - 15 та за вересень 2014 року - 2, виходячи з кількості днів по плану серпень 2014 року - 20 та за вересень 2014 року - 22.

На виконання вимог вказаної ухвали Хмельницькою обласною Прокуратурою надано Шостому апеляційному адміністративному суду довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , за останні два місяці роботи перед звільненням.

Відповідно до довідки від 05 липня 2021 року № 21-135вн-21, виданої Хмельницькою обласною прокуратурою, заробітна плата Позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (серпень - вересень 2014 року складала 15 011,64 грн (без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обовязкові платежі); середньоденна заробітна плата складала 714,84 грн (без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обовязкові платежі).

Пунктом 10 Порядку № 100 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Оплата праці працівників органів прокуратури здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505.

Згідно вказаної постанови коефіцієнт підвищення посадового окладу Позивача складає 1,25; середньоденна заробітна плата складає 893,55 грн. (714,84 х 1,25).

06 вересня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» (далі - Постанова № 657), якою підвищено посадові оклади працівників органів прокуратури.

Відповідно до вказної постанови коефіцієнт підвищення посадового окладу за посадою Позивача складає 2,31. Відповідно середньоденна заробітна плата Позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення становить 2 064,10 грн. (893,55 грн. х 2,31).

12 грудня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (далі - Постанова № 1213), якою пункт 10 Порядку № 100 виключено, тобто з 12 грудня 2020 року відсутні підстави для коригування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що сума середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу розраховується:

- за період з 24 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням Постанови № 505 (714,84 грн. х 276 днів);

- за період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року з урахуванням Постанови № 1013 (893,55 грн. х 441 днів);

- за період з 06 вересня 2017 року по 15 січня 2020 року з урахуванням Постанови № 657 (2 064,10 грн. х 591 днів);

- за період з 12 грудня 2020 року по 05 лютого 2021 року з урахуванням Постанови № 1213 (714,84 грн. х 37 днів).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів», яка набрала чинності 16 січня 2020 року, затверджено схеми посадових окладів прокурорів, зокрема, Офісу Генерального прокурора.

Проте, згідно із абзацом 3 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505).

Крім того, пунктом 1 розділу І Закону № 113 регламентовано, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

При цьому, оплата праці прокурорів структурних підрозділів Генеральної прокуратури України до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора здійснюється відповідно до Постанови № 505.

Аналогічну позицію висловлено Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, яке згідно із Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 45 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 № 838, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудових відносин, соціального діалогу, а також проводить моніторинг у сфері оплати та нормування праці, розробляє та вносить в установленому порядку пропозиції щодо визначення умов оплати праці працівників підприємств, установ і організацій, які фінансуються з державного бюджету.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, порядок виконання якого підлягає застосуванню з дня його ухвалення, оплата праці прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється відповідно до ст. 81 Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» № 1697-VII, яка нормативно регулює розміри складових заробітної плати прокурорів. Цим Рішенням передбачено підвищення посадових окладів прокурорів з одночасною зміною структури їх заробітної плати. У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України зазначено, що «Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до цього ж пункту Порядку у разі, коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу першого заступника прокурора Хмельницької обласної прокуратури, можливо застосувати у разі призначення до Хмельницької обласної прокуратури, натомість Позивач на таку посаду призначений не був, що свідчить про відсутність підстав для застосування відповідного коефіцієнту при визначенні середнього заробітку Позивача.

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу Позивача за період з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року становить 163 698,36 грн. (714,84 грн. х 229 днів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 2 001 381,93 грн:

- за період з 24 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням Постанови № 505, 197 295,84 грн (714,84 грн х 276 днів);

- за період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року з урахуванням Постанови № 1013, 394 055,55 грн (893,55 грн х 441 днів);

- за період з 06 вересня 2017 року по 15 січня 2020 року з урахуванням Постанови № 657, 1 219 883,10 грн (2 064,10 грн х 591 днів);

- за період з 16 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року складає 163 698,36 грн (714,84 грн х 229 днів).

- за період з 12 грудня 2020 року по 05 лютого 2021 року з урахуванням Постанови № 1213, 26 449,08 грн (714,84 грн х 37 днів).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, викладені в апеляційних скаргах щодо стягнення на користь Позивача з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України в цій частині, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційні скарги в зазначеній частині підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь Позивача.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини в такій редакції:

« 4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 001 381,93 грн (два мільйони одну тисячу триста вісімдесят одну) грн 93 коп.».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 16.06.2022 року.