Справа № 420/10713/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10713/20
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника апелянта - Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) Тарановського Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права), третя особа - начальник Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Костянтин Желєзняков, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права), третя особа - начальник Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Костянтин Желєзняков, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.03.2020 року № за формою «ПС» про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн. за порушення строків подання податкової декларації по єдиному податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ГУ ДПС в Одеській області порушило вимоги статті 6 та 19 Конституції України, міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини загальний принцип господарювання в Україні, передбачений статтею 6, 19 Господарського кодексу України, щодо заборони незаконного втручання органів державної влади, їх посадових осіб у господарські відносини, а також обов`язки посадових та службових осіб контролюючого органу, передбачені Податковим кодексом України. При цьому позивач вказувала, що вона у визначені законом строки подала податкову декларацію з єдиного податку, як платник єдиного податку 2-ї групи за 2017 рік за формою, встановленою наказом Міністерства фінансів України №578 від 19.06.2015 року, але така декларація відповідачем не була визнана податковою звітністю через формальні ознаки (податкова декларація подана за формою F0103306 замість форми F0103404). Зокрема позивач вказувала, що форма звітності, затверджена наведеним вище наказом, є єдиною, однаковою для платників єдиного податку першої, другої та третьої групи, та будь-яких додаткових форм, про що зазначає контролюючий орган, чинним законодавством не встановлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, ухваленим в письмовому проваджені за правилами загального позовного провадження, задоволений адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 16.03.2020 року № , Форма «ПС».

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що 28.02.2018 року, позивач до контролюючого органу засобами електронного зв`язку подав декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік за формою (F0103306), затвердженою відповідно до наказу Мінфіну України від 19.06.2015 року №578 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку», зареєстрованого в Мін`юсті України 07 липня 2015 року за № 799/27244 (із змінами та доповненнями). Але, позивачу замість податкової декларації за формою (F0103306) необхідно було подати податкову звітність за формою (F0103404).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, заперечуючи проти вимог апеляційної скарги позивач вказує на їх безпідставність, оскільки вони не спростовують встановленого судом першої інстанції факту того, що номери податкових декларацій F0103306 та F0103404 є лише ідентифікатором форми за реєстром ДПС, а не самою формою, яка є єдиною для платників єдиного податку першої, другої та третьої групи.

Позивач подав заяву про апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що згідно з витягом з Реєстру платників єдиного податку від 26.03.2018 року № 805 (а.с.19) за кодом ЄДРПОУ/реєстраційним номером облікової карти платника податків або серії та номера паспорта НОМЕР_1 щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зокрема, дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування: 01.01.2012 року; група та ставка платника єдиного податку: 2 група.

28.02.2018 року позивач подав до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (подається за квартальний податковий (звітний) період або з метою отримання довідки про доходи за інший період, ніж квартальний (річний) податковий (звітний) період***) (а.с.32-34), згідно з якою: податковий (звітний) період: рік 2017; показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи: щомісячні авансові внески, грн. коп.: І квартал 1600,00; II квартал 960,00; III квартал 960,00; IV квартал 960,00.

Відповідно до квитанції № 2 Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, звітна - рік 2017, доставлена до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та прийнятий пакет - 28.02.2018 року за реєстраційним №26213664 (а.с.35).

Відповідно до матеріалів справи, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), у порядку ст. 76 та ст. 86 ПКУ, головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеської області Батановою Світланою Валеріївною проведена перевірка податкової звітності по єдиному податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складений Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 16.03.2020 року №001186/15-32-51-05/ НОМЕР_1 (а.с.30-31).

Відповідно до змісту акту камеральної перевірки від 16.03.2020 року №001186/15-32-51-05/ НОМЕР_1 , при перевірці використана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік.

Також в акті вказано, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) 28.02.2018 року до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси подано засобами електронного зв`язку річну декларацію по єдиному податку за 2017 рік (вх. № 26213664) за формою (F0103306), яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 19 червня № 578 (із змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 17 березня 2017 року № 369) і надається платниками третьої групи єдиного податку. Звітність за даною формою до органів ДПС подається протягом 40 календарних днів після закінчення податкового звітного періоду.

Також в акті вказано, що ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) у період подання звітності по Єдиному податку перебувала на обліку у якості платника єдиного податку II групи. Декларацію по єдиному податку такі платники подають до органів ДПС за формою (F0103404), яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 19 червня № 578 (із змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 17 березня 2017 року № 369) і подається до органів ДПС протягом 60 календарних днів після закінчення податкового звітного періоду (рік).

За таких обставин, акт камеральної перевірки містить висновок про те, що декларація по єдиному податку, яка була подана позивачем 28.02.2020 року (вх. № ) вважається не поданою.

Враховуючи встановлені під час камеральної перевірки обставини, апелянт дійшов висновку, що дані камеральної перевірки свідчать про неподання позивачем податкової звітності, відповідальність за що передбачена пунктом 120.1 статті 120 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням від 16.03.2020 року № , Форма «ПС» (а.с.29), прийнятим на підставі акту перевірки № 001186/15-32-51-05/ НОМЕР_1 від 16.03.2020 року, яким встановлено порушення строків подання Податкової декларації по Єдиному податку, визначеного підпунктом 49.18.3 пункту 49.18 ст. 49 та на підставі пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІУ (зі змінами та доповненнями), до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 170 грн. за платежем Єдиний податок з фізичних осіб 18050400.

Податкове повідомлення-рішення від 16.03.2020 року № було оскаржене в адміністративному порядку до ДПС України (а.с. 39-43), але рішенням ДПС України від 11.09.2020 року №27741/6/99-00-06-02-04-06 у задоволені скарги було відмовлено (а.с. 44-47).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відсутній факт неподання позивачем податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України, наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 578 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку» (далі Наказ №578).

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з абз. 1 п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на дату подання позивачем декларації за 2017 рік) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з абз. 1 п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на дату складання акту перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно з абз. 2 п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Абзацом 1 пункту 46.1 статті 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з абзацами 1, 6 п. 46.5 ст. 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов`язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.

Так, Наказом № 578, (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів№ 369 від 17.03.2017, тобто в редакції, чинній на дату подання позивачем податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця), відповідно до пункту 295.9 статті 295 та пункту 296.9 статті 296 глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375, зокрема затверджено такі, що додаються:

- форму податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця;

- форму податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи);

- форму податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи.

Відповідно до абз. 1 п. 294.1 ст. 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. (абз. 1 п. 296.2 ст. 296 ПК України).

Відповідно до пп. 49.18.3. п. 49.18. ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. (п. 120.1 ст. 120 ПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваним податковим повідомленням рішенням до позивача застосовані штрафні санкції саме за не подання Податкової декларації по Єдиному податку з фізичних осіб-підприємців (друга група), внаслідок не визнання апелянтом податковою звітністю, поданої позивачем 28.02.2018 року податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (друга група) за 2017 рік, яка відповідно до квитанції №2 була доставлена до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та прийнята пакет 28.02.2018 року за реєстраційним №26213664.

Відповідно до квитанції № 2 Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, звітна - рік 2017, доставлена до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та прийнятий пакет - 28.02.2018 року за реєстраційним №26213664 (а.с.35).

При цьому, застосовуючи до позивача штрафні санкції, апелянт, у якості порушення в оскаржуваному ППР, зазначив про порушення позивачем строків подання податкової звітності, що, відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України, є окремою (самостійною) підставою для накладення штрафу в розмірі 170 гривень.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення, яке не встановлене актом перевірки, на підставі якого це рішення прийнято.

Доводами апеляційної скарги зазначені висновки суду першої інстанції не спростовані.

Також, апеляційний суд зазначає, що неподання позивачем податкової декларації, на думку апелянта, полягає в тому, що 28.02.2018 року позивач подав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за формою F0103306, затвердженою наказом №375, в той час як мав подати податкову звітність за формою F0103404, також затвердженою наказом №375.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, наказом № 578 (в редакції, чинній на дату подання позивачем податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця), затверджено, зокрема:

форму податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця;

форму податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи);

форму податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи.

Таким чином, наказом № 578 затверджена одна (єдина) форма податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, без зазначення/поділу/тощо на види цієї форми податкової декларації, в тому числі за формою (F0103306) та за формою (F0103404).

Апеляційний суд зазначає, що набір букв та цифр в цьому випадку (F0103306 та F0103404) є ідентифікатором за реєстром ДПС однієї і тієї ж форми податкової звітності, яка подається в електронній формі до контролюючого органу, а не формою податкової декларації.

Проте, за подання платником до контролюючого органу Декларації в електронному вигляді за неправильним ідентифікатором форми Декларації з дотримання вимог, встановлених ст. ст. 48 49 ПК України, застосування штрафної санкції до платника податків нормами ПК України не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, щодо не подання позивачем податкової декларації.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції звертає увагу і на те, що податкова декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік була подана 28.02.2018 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 32-34, 35), проте в акті камеральної перевірки апелянт вказав на подання цієї декларації 28.02.2020 року, що не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо порушення апелянтом приписів п. 76.3 ст. 76 ПК України(в редакції чинній на час проведення перевірки) за яким камеральна перевірка податкової декларації може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №420/10713/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15.06.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.