Справа № 440/9247/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 р. Справа № 440/9247/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Сич С.С., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/9247/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.03.2021 №315 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору при прийнятті рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.03.2021 № 315 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримує пенсію за вислугу років з 16.12.2003 та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, що вбачається з протоколу №385 від 02.04.2004.

ОСОБА_1 звернувся 15.03.2021 до відповідача із заявою про перехід з пенсії за вислугою років на пенсію за віком по списку №1 згідно статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що зареєстрована за №2118, та з переліком документів, який наведено у розписці-повідомленні.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач в період з 01.04.1974 року до 09.01.1988 року працював диспетчером Кременчуцького льотного училища цивільної авіації, а тому незважаючи на те, що його професія не включена до Списку № 1, який затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956р., він має право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36

За результатами розгляду вказаної заяви 17.03.2021 відділом перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №315 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону №1058 в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Відповідач, обґрунтовуючи законність прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії за Списком №1 зазначає, що з документів, наданих 15.03.2021 ОСОБА_1 , для перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію за віком на пільгових умовах вбачається, що пільговий стаж роботи за Списком № 1 у заявника не підтверджений в установленому законодавством порядку. У наданій довідці № 05-46/1616 від 13.10.2020 зазначено, що посада диспетчер служби руху по Списку № 1 відсутня в пільгових списках, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР 22.08.1956 року № 1173. Аналіз електронної пенсійної справи позивача показав, що період роботи з 01.04.1974 по 09.01.1988 на посаді диспетчера служби руху, зазначений в довідці № 05-46/1616 від 13.10.2020, відповідно до пункту "б" частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" взятий в розрахунок при призначенні пенсії за вислугу років.

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позов, виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення« Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення« від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б« -„г« статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення« від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення« від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 2 цього Рішення передбачено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б« -„г« статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення« від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення« від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б« -„г« статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення« від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення« від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;".

Тобто, згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Проте, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У справі "Новік проти України" (18 грудня 2008 року) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз та стаж роботи має бути встановлений на рівні найменшої величини, встановленої Законом, у даному випадку вік 50 років та стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, зазначених у пункті "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону» . В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, перевагу слід віддати саме тому Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судовим розглядом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про перехід на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 (15.03.2021) ОСОБА_1 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 67 років.

Згідно розрахунку стажу позивача, здійсненого пенсійним органом, страховий стаж позивача становить 35 років 10 місяців 24 дні.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (пункт 20 Порядку).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики №383 від 18.11.2005 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (надалі - Порядок №383).

Згідно з пунктом 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Таким чином, документами, які підтверджують наявність у особи трудового (в тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка або інші документи у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджено, що 01.04.1974 року він був призначений на посаду диспетчера служби руху Кременчуцького льотного училища цивільної авіації, 21.02.1983 позивач призначений на посаду диспетчера МДП і КДП МВЛ служби руху, 09.01.1988 ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у зв`язку з невідповідності внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю УРСР.

Головою комісії припинення Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (КЛК НАУ) Головенським Володимиром та членом комісії з припинення КЛК НАУ Невмивакою Ольгою видано ОСОБА_1 довідку №05-46/1616 від 13.10.2020 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яку позивач додав до своєї заяви від 15.03.2021. Ця довідка містить відтиск печатки Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (ідентифікаційний код 01132369).

Судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.04.2008 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (ідентифікаційний код 01132369) у зв`язку з її реорганізацією та ЄДР містить відомості про правонаступника Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету - Національний авіаційний університет ().

Отже, на час видачі довідки №05-46/1616 від 13.10.2020 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, юридична особа Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету, від імені голови комісії та члена комісії з припинення якого була вказана довідка, припинена 24.04.2008 , а її правонаступником є Національний авіаційний університет.

У вказаній довідці №05-46/1616 від 13.10.2020 зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у Кременчуцькому льотному училищі цивільної авіації і за період з 01.04.1974 (наказ №32/Л від 01.04.1974) по 09.01.1988 (наказ №10/Л від 09.01.1988) виконував роботи, передбачені інструкцією за професією, посадою диспетчера служби руху (безпосереднє управління польотами повітряних суден) на об`єктах: місцевий диспетчерський пункт місцевих повітряних ліній (МДП МВЛ), командний диспетчерський пункт місцевих повітряних ліній (КДП МВЛ) аеровузла аеродрому В.Кохнівка Кременчуцького льотного училища ЦА, за період з 01.04.1974 по 09.01.19888 - 13 років 09 місяців 08 днів. У Списку №1, що затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, професія диспетчера служби руху відсутня.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 р. за N 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

ОСОБА_1 працював на посадах диспетчера служби руху Кременчуцького льотного училища цивільної авіації та диспетчера МДП і КДП МВЛ служби руху Кременчуцького льотного училища цивільної авіації у період з 01.04.1974 по 09.01.1988, відтак постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 16 січня 2003 р. N 36 не підлягає застосовуванню до спірних правовідносин при визначенні права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки ця постанова не була чинною на період роботи позивача диспетчером та на час прийняття цієї постанови позивач не працював на посадах диспетчера.

Натомість, на період роботи ОСОБА_1 з 01.04.1974 по 09.01.1988 на посадах диспетчера служби руху Кременчуцького льотного училища цивільної авіації та диспетчера МДП і КДП МВЛ служби руху Кременчуцького льотного училища цивільної авіації діяв Список №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений постановою Радою Міністрів СРСР от 22 серпня 1956 г. N 1173, у якому посада диспетчера (у тому числі, який здійснює безпосереднє управління повітряним рухом у зонах аеропортів, аеровузлів; у аеродромно-диспетчерських, районних, допоміжних центрах та їх секторах, місцевих диспетчерських пунктах з найбільшою інтенсивністю або складністю руху) відсутня, тому у ОСОБА_1 відсутнє право на пенсію за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу за списком №1 (не менше 10 років на зазначених роботах), підтвердженого в установленому законом порядку.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те що рішення від 17.03.2021 №315 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія зазначає, що клопотання позивача не є достатньо обґрунтованими та вмотивованими для перешкод прийняття рішення судом апеляційної інстанції за результатом дослідження та вивчення наявних в матеріалах справи доказів.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 р. по справі № 440/9247/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк