Справа № 200/12569/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Справа№200/12569/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати позивачу заборгованості та щомісячної пенсії за віком відповідно до його заяви;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсію за віком позивачу та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 січня 2016 року, на загальних підставах, а саме - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач у зв`язку зі зміною місця постійного проживання та за реєстрації на м. Українськ Донецької області особисто звернувся до Селидівського сервісного центру № 7 Пенсійного фонду в Донецькій області із заявою про виплату йому пенсії, до якої додав всі необхідні документи, а також заяву, в якій зазначив, що не бажає набувати статус внутрішньо-переміщеною особи та просив здійснити запит його пенсійної справи.

Зазначає, що після цього звертався до відповідача із проханням (усним) повідомити про результат розгляду його заяви, але отримав відповідь, що виплату пенсії йому здійснювати не будуть у зв`язку із відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи.

22 липня 2021 року позивач письмово звернувся до відповідача та просив на загальних підставах здійснити пенсійні виплати.

У відповіді від 28 серпня 2021 року (вих. № 11115-10402/Л-15/8-0500/21) відповідач повідомив позивачу, що виплата призначеної йому пенсії здійснюватись не буде у зв`язку із відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи. Посилався при цьому на постанови Кабінету Міністрів України № 365, № 352 від 8 червня 2016 року, № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

ОСОБА_1 зазначає, що вважає відмову пенсійного органу протиправною, так як право на отримання пенсії є конституційною гарантією громадянина і суми призначеної особі пенсії є її власністю, оскільки із його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснюватися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу (а.с. 1-6).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , який надійшов до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, управління заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

18 травня 2021 року позивач звернувся до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області із заявою про поновлення виплати пенсії, призначеної йому відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду. Довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи надана не була.

На письмове звернення позивача від 22 липня 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, останнім 26 серпня 2021 року була надана відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян», в якій позивачу було надано роз`яснення про необхідність надання довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач зазначає, що згідно ст. 4-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 особа, яка після початку антитерористичної операції перемістилась з тимчасово непідконтрольній українській владі території України на підконтрольну територію вважається внутрішньо переміщеною особою; статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою, виданою згідно постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

З метою обліку внутрішньо переміщених осіб створюється єдина інформаційна база і виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку згідно довідки ВПО.

Враховуючи те, що позивач при зверненні за поновленням виплати пенсії до пенсійного органу не надав діючу довідку про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, управління правомірно відмовилось поновити виплату позивачу пенсії (а.с. 32-35).

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 15-16).

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 8 грудня 2021 року; зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази: належним чином засвідчені копії заяви позивача, з якою він звернувся до Селидівського сервісного центру № 7 Пенсійного фонду України в Донецькій області про запит пенсійної справи та про взяття його на облік без застосування статусу внутрішньо переміщеної особи та рішення, прийнятого за результатом розгляду даної заяви (або надати пояснення з приводу не прийняття такого рішення із посиланням на відповідні нормативно-правові норми, на підставі яких таке рішення не приймалось); належним чином засвідчені копії заяви позивача від 22 липня 2021 року, з якою він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виплату пенсії та рішення, прийнятого за результатом розгляду даної заяви (або надати пояснення з приводу не прийняття такого рішення із посиланням на відповідні нормативно-правові норми, на підставі яких таке рішення не приймалось); пояснення з приводу припинення виплати позивачу пенсії з січня 2016 року; довідку про нараховану позивачу пенсію за період з 1 січня 2016 року та витяг з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії за вказаний період (а.с. 37).

Ухвалою суду від 8 грудня 2021 року відкладено підготовче засідання у справі на 11 січня 2022 року та повторно зобов`язано відповідача надати суду докази, зазначені в ухвалі суду від 15 листопада 2021 року (а.с. 41).

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 3 лютого 2022 року (а.с. 47).

Ухвалою суду від 3 лютого 2022 року вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження та повторно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Донецької області надати суду: додаткові докази, зазначені в ухвалах суду від 15 листопада та 7 грудня 2021 року (а.с. 51-52).

Станом на 13 червня 2022 року зазначені в ухвалах суду від 15 листопада та 7 грудня 2021 року докази суду не надані.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно приписів ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України відповідач […] повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Згідно ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні.

Керуючись ч. 6 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання до 27 квітня 2021 року: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання з 27 квітня 2021 року: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 55).

Як встановлено судом на підставі пояснень сторін, позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 1, 28, 32-35).

Згідно довідки від 22 жовтня 2021 року, виданої відповідачем, позивач знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком(а.с. 28).

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. У додатку в якості територіальних органів, що приєднуються до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій зазначені всі територіальні управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в Донецькій області крім головного.

Наказом Пенсійного фонду України від 2 листопада 2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України» від 9 жовтня 2020 року № 925 начальникам Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано вчиняти дії, спрямовані на ліквідацію управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зокрема, щодо утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» та ін.

Згідно п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, у разі злиття органів державної влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.

9 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/376/15-г досліджував питання особливостей правонаступництва органів державної влади.

Верховний Суд дійшов наступних висновків:

"…інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права […].

Отже, мало місце публічне правонаступництво від Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У довідці від 22 жовтня 2021 року, виданої відповідачем, позивач знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ, також зазначено, що пенсія позивачу нараховувалась та сплачувалась у період з липня 2014 року по грудень 2015 року (а.с. 28).

Суд зазначає, що ані рішення з приводу взяття позивача на облік Селидовським об`єднаним управлінням ПФУ, ані пояснень з цього приводу суду не надано.

Також суду не надано жодних рішень та пояснень з приводу припинення виплати позивачу пенсії з 1 січня 2015 року.

Згідно штампу у паспорті позивача, з 27 квітня 2021 року позивач змінив зареєстроване місце проживання з м. Донецьк на м. Українськ (Донецької області) (а.с. 8).

18 травня 2021 року позивач звернувся із заявою № 1823 до Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ про взяття на облік та поновлення виплати пенсії (а.с. 29, зв.бік а.с. 32).

Як зазначив позивач у позові, разом із даною заявою ним була подана заява, в якій позивач зазначив, що не бажає набувати статусу внутрішньо переміщеної особи та просить зареєструвати його як пенсіонера на загальних підставах.

Відповідачем копія вказаної заяви позивача суду не надана, як і не надано пояснень з приводу зазначеного позивачем у позові.

Відповідно до розписки-повідомлення від 18 травня 2021 року, позивачем до заяви будо додано: копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява, паспорт (а.с. 29-31).

Доказів прийняття будь-якого рішення за результатом розгляду заяви позивача суду не надано.

22 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що в квітні 2021 року звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про взяття його на облік за основним місцем реєстрації та із заявою, в якій зазначив, що не бажає отримувати статус внутрішньо переміщеної особи. Просив повідомити йому правові підстави наполягання пенсійного органу на тому, що він для поновлення виплати йому позивачу має стати на облік як внутрішньо переміщена особа та просив здійснювати нарахування та виплату йому пенсії без застосування до нього законів, що регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам (а.с. 10-11).

Листом від 26 серпня 2021 року (вих. № 11115-10402/Л-15/8-0500/21 відповідач повідомив позивачу, що статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті, або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру. Отже, особа, яка прописалась на території підконтрольній українській владі після початку антитерористичної операції, вважається внутрішньо переміщеною особою. Постановою Кабінету міністрів України від 5 листопада № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» визначено, що призначення (поновлення) виплати пенсії ВПО здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, уповноваженим банком є АТ «Ощадбанк». Враховуючи зазначене, для поновлення виплати пенсії позивачу було рекомендовано звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України (через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб за місцем свого проживання (мешкання) із відповідною заявою, паспортом, обліковою карткою платника податку та діючою довідкою, яка підтверджує статус позивача як внутрішньо переміщеної особи, а також із заявою про відкритий рахунок для виплати пенсії у АТ «Ощадбанк» (а.с. 12).

Будучи не згідним із відмовою відповідача поновити виплату пенсії на загальних підставах та сплатити виниклу заборгованість, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по суті спору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Суд вважає за необхідне зауважити, що доказів на підтвердження наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи суду не надано.

Крім цього, частиною 1 ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Суд зауважує, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби, як то: доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Тобто, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

На переконання суду прийняття Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а не на звуження їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, яким встановлені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначалось судом, підстав припинення з 1 січня 2015 року виплати позивачу пенсії суду не повідомлено, копії рішення про таке припинення не надано.

Виходячи з приписів ст.ст. 44, 77, 79, 80 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності припинення виплати позивачу пенсії з 1 січня 2015 року.

Враховуючи висновок суду про недоведеність відповідачем правомірності припинення Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виплати позивачу з 1 січня 2015 року пенсії, суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача поновити виплату йому пенсії.

Суд зауважує, що частина 1 ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, вільний вибір місця проживання.

Аналогічні положення передбачені ч. 1 ст. 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382- IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Позивач реалізував своє конституційне право на вільний вибір місця проживання в порядку, встановленому Законом № 1382-IV, був знятий з реєстрації у м. Донецьку та зареєстрував місце свого проживання у м. Українськ Донецької області.

Позивач зазначив, що як особа, яка має постійне місце проживання на підконтрольній Україні території, не має наміру користуватися додатковим захистом з боку держави, який передбачений для осіб зі статусом внутрішньо переміщених.

На переконання суду доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1706 та постанов Кабінету Міністрів України, які регламентують здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, є безпідставними, оскільки позивач має постійне місце проживання на підконтрольній українській владі території України та не виявляє наміру користуватися додатковим захистом, передбаченим законодавством для внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Таким чином, у зв`язку зі зміною зареєстрованого місця проживання позивач має право на поновлення виплати пенсії на загальних підставах, визначених Законом № 1058-IV та Порядком № 22-1.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача поновити виплату йому пенсії на загальних підставах підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача сплатити йому виниклу заборгованість, суд зазначає наступне.

Виплата пенсії за минулий час врегульована положенням ст. 46 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому виниклу заборгованість з пенсії також підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про необхідність допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми пенсії за один місяць, суд зазначає, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що в межах даної справи судом не розглядались позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості, зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач із позовною заявою надав квитанцію від 20 вересня 2021 року № 0.0..1 про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн (а.с. 7).

Враховуючи зазначене судові витрати позивача мають бути стягнуті з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 44, 72-78, 80, 90, 94, 139, 244-246, 256, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головно управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 поновити на загальних підставах виплату пенсії та сплатити виниклу з 1 січня 2016 року заборгованість.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити на загальних підставах нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, яка виникла за період з 1 січня 2016 року по дату поновлення поточної виплати пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна