Справа № 380/8898/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2022 року

справа №380/8898/21
зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Стельмах Василь Петрович (місце проживання: 81311, Львівська область, Мостиський район, с. Малнівська Воля, вул. о. Дуцька, 44, РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач, Стельмах В.П.) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління) (місцезнаходження: 71010, м.Львів, вул. Личаківська, 74, ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати дії Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо заповнення особової картки працівника Стельмаха Василя Петровича форма № П-2 протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення таких дій;

- зобов`язати Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) заповнити особову картку державного службовця Стельмаха Василя Петровича.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в період з 07.06.2010 по 06.03.2012 обіймав посаду начальника групи окремої команди воєнізованої охорони Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Зазначає, що з 06.03.2012 був призначений на посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності Мостиського прикордонного загону. Позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №1.380.2019.002522, вказує що підрозділи воєнізованої охорони органів Державної прикордонної служби України входять до складу органів Державної прикордонної служби, а позивач, обіймаючи посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності був особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Тобто, враховуючи приписи пункту 17 частини першої статті 17 КАС України, перебував на публічній службі. Відтак позивач вважає, що відповідач вчинив протиправні дії, оскільки безпідставно заповнив особову картку працівника Стельмаха В.П. (типова форма № П-2) та не заповнив його особову картку державного службовця. З цих підстав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 25.08.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді від 13.09.2021 позовну заяву Стельмаха В.П. до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 апеляційну скаргу Стельмаха В.П. задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/8898/21 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 15.02.2022 суддя прийняв адміністративну справу до провадження; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що на підставі заяви від 04.06.2010 позивача з 07.06.2010 прийнято на посаду начальника групи окремої команди воєнізованої охорони, у зв`язку з чим на нього була заведена особова картка працівника за формою №П-2. За заявою позивача від 06.03.2012 наказом Мостиського прикордонного загону від 06.03.2012 №24-ос Стельмах В.П. був призначений на посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності. 10.02.2017 Стельмах В.П. написав заяву про звільнення за власним бажанням згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки відповідач не виконував законодавство про працю, умови колективного та трудового договору. На підставі заяви Стельмаха В.П. від 25.01.2017 наказом Мостиського прикордонного загону від 27.01.2017 № 10-вв йому було надано щорічну основну відпустку на 24 календарних дні та щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці (ненормований робочий день), відповідно до умов колективного договору на 04 календарних дні з 13.02.2017. Відповідно до наказу №23-ОС від 13.03.2017 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. Відтак відповідач вважає, що оскільки позивача було призначено на посаду та звільнено на підставі його заяви відповідно до ст. 38 КЗпП України, а не в порядку Закону України «Про державну службу», тому відсутні підстави для заповнення особової картки державного службовця. Додатково відповідач зазначив, що Стельмах В.П. присяги державного службовця не складав.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі заяви позивача, наказом Мостиського прикордонного загону від 07.06.2010 №113-пр Стельмаха В.П. прийнято на роботу на посаду начальника групи окремої команди воєнізованої охорони та з 07.06.2010 на позивача була заведена особова картка працівника форми №П-2.

В період з 07 червня 2010 року по 06 березня 2012 року Стельмах В.П. виконував роботу на посаді заступника начальника групи окремої команди воєнізованої охорони Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

З 06 березня 2012 року позивач призначений на посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності.

На підставі заяви Стельмаха В.П. від 25 січня 2017 року наказом Мостиського прикордонного загону від 27 січня 2017 року № 10-вв йому було надано щорічну основну відпустку на 24 календарні дні та щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці (ненормований робочий день) на 04 календарні дні (за відпрацьований період з 07 червня 2016 року по 06 червня 2017 року) з 13 лютого 2017 року.

10 лютого 2017 року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Відповідно до витягу з наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 13.03.2017 № 23-ОС «Про звільнення» Стельмаха Василя Петровича заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності звільнено з 13.03.2017 за власним бажанням, ст. 38 Кодексу законів про працю України.

На підставі наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 13.03.2017 № 23-ОС «Про звільнення» в трудову книжку позивача внесено запис про звільнення з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо заповнення особової картки працівника Стельмаха В.П. за типовою формою № П-2 позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах; завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів визначає Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333 (далі Інструкція №333).

Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Інструкції № 333 у штабі військової частини на особовий склад ведуться, зокрема, особові картки на працівників (далі - особові картки) за типовою формою первинного обліку № П-2 «Особова картка працівника», затвердженою наказом Державного комітету статистики України та Міністерства оборони України від 25.12.2009 № 495/656.

Працівники у штабі військової частини обліковуються за особовими картками на працівників, трудовими книжками, книгами штатно-посадового обліку особового складу, книгами тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу і за добовою відомістю (пункт 2.2. розділу 2 Інструкції № 333).

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З долучених до матеріалів справи копій наказів суд встановив, що з 07.06.2010 Стельмах В.П. працював в Мостиському прикордонному загоні (Військова частина 1494) на умовах безстрокового трудового договору на посаді начальника групи окремої команди воєнізованої охорони. З 06.03.2012 працював на посаді заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності Мостиського прикордонного загону. Згідно з наказом №23-ОС від 13.03.2017 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

Особова картка працівника (форма №П-2) заведена Військовою частиною №1494 (Мостиський прикордонний загін) 07.06.2010.

Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника окремої команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу, такий призначається на посаду наказом начальника прикордонного загону і звільняється з посади відповідно до укладеного трудового договору та Кодексу законів про працю.

Відповідно до пункту 4 розділу 1 Положення про воєнізовану охорону Державної прикордонної служби України (далі - ВОРОХ), яке затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 26.05.2015 №612, на підрозділи ВОХОР Держприкордонслужби покладаються такі завдання: охорона та оборона об`єктів органів Держприкордонслужби; охорона військових містечок, адміністративних будівель та об`єктів органів Держприкордонслужби; несення служби на КПП органів Держприкордонслужби; несення служби в парках.

Відповідно до пункту 3 розділу 2 Положення, прийняття громадян на роботу до підрозділів ВОХОР здійснюється відповідно до вимог Кодексу законів про працю України та цього Положення. Особовий склад підрозділів ВОХОР призначається на посади (звільняється з посад) начальником органу Держприкордонслужби відповідно до вимог чинного трудового законодавства України (пункт 7 розділу 2 Положення).

Суд зазначає, що поняття «публічна служба» та «державна служба» не є тотожними.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну службу» зазначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Як встановлено судом, Стельмаха В.П. призначено на посаду на підставі його заяви, без проведення конкурсу. Присяги державного службовця при призначенні на посаду позивач не складав.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 23.04.2019 №30/247, у Військовій частині 1494 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України посад державних службовців відповідно до штатного розпису немає.

Згідно з частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Суд зауважує, що позивача звільнено за власним бажанням на підстав його заяви, поданої згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України, а не на підставі частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».

З урахуванням зазначених норм законодавства та встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач правомірно заповнив особову картку Стельмаха В.П. за типовою формою первинного обліку № П-2, а тому відсутні підстави для заповнення особової картки державного службовця.

Частиною другої статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 17.06.2022.

Суддя Р.І. Кузан