Справа № 520/18645/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 р. Справа № 520/18645/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 (суддя Спірідонов М.О.; м. Харків) по справі № 520/18645/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Білий Михайло Дем`янович (далі також позивач, Білий М.Д.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити підйомну допомогу як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини 3017 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 18.05.2017 року по 08.12.2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 року по 08.12.2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину;

- відшкодувати ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 належних йому до виплат: підйомну допомогу, індексацію грошового забезпечення за період 18.05.2017 року по 08.12.2020 року, доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, чим порушено права та законні інтереси позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (61000, м. Харків, вул. Дачна, 82, РНОКПП НОМЕР_3 ) правничу допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань до Військової частини 3017 (61084, м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1, ).

Відповідач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року - змінити, а саме відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, а також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу вищевказану допомогу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що за даними обліку часу несення військової служби особовим складом Військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу Білий М.Д., вказаний колишній військовослужбовець жодного разу не залучався до будь-якого з заходів, визначених п. 2 розпорядження Східного територіального управління Національної гвардії України від 30.06.2020 № 40/32/3033, відтак позивач немає права на виплату додаткової доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення за спірний період. Вказує, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції, надавши оцінку поданим відповідачем доказам, дійшов висновку, що позов в цій частині вимог не підлягає задоволенню. Проте висновки суду, викладені у резолютивній частині рішення, повністю суперечать встановленим судом обставинам, оскільки згідно з резолютивною частиною рішення зазначені позовні вимоги задоволено.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн. відповідач зазначає, що оскільки у цій справі фактично підлягає частковому задоволенню лише одна з трьох заявлених позовних вимог, то сума відшкодування відповідних витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог повинна становити не більше 500 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вказує, що позивач у спірний період перебуваючи на штатній посаді виконував службово-бойове завдання в зоні проведення операції об`єднаних сил де залучався до несення патрульної служби, у т.ч. до контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей, безпосередньо беруть участь у забезпеченні проведення масових, профілактичних та пошукових заходів, здійснюють охорону органів державної влади та державних установ. Вважає, що він має право на отримання додаткової доплати, отже судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення законного рішення.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, що стосуються виплати позивачу додаткової доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину та в частині визначеного судом розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом в період з 18.05.2017 по 08.12.2020.

Згідно копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №98 від 18.05.2017 зараховано до списків особового складу військової частини солдата ОСОБА_1 , призваного на строкову військову службу Заводським РВК Миколаївської області, 17.05.2017.

Відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №250 від 08.12.2017 військовослужбовця строкової військової служби, старшого солдата Білого Михайла Дем`яновича (1-2017) (Г-037895), призваного на строкову військову службу Заводським РВК Миколаївської області, 17.05.2017 та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2017 №133 о/с на посаду снайпера 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення (змішаного) (ВОС - 100672П), з укладанням контракту про проходження військової служби строком на 3 (три) роки, з 08 грудня 2017 року по 07 грудня 2020 року.

Білий Михайло Дем`янович є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 від 14 лютого 2019 року.

Приймаючи рішення в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на отримання додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) за спірний період та дійшов висновку, що позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові засади організації та діяльності Національної гвардії України, статус військовослужбовців, а також порядок проходження служби в Національній гвардії України визначає Закон України від 13 березня 2014 року №876-VI1 «Про Національну гвардію України».

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини), визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №200 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №405/31857, далі - Інструкція №200).

Пунктом 2 Інструкції №200 установлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із наступними змінами) (далі - постанова КМУ № 211) установлено карантин з 12 березня 2020 року на усій території України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно з пунктом 2 постанови КМУ № 342, визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29 квітня 2020 року "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" (далі Постанова - № 375), установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1 постанови).

Пунктом 2 та 3 Постанови № 375 визначено, що становлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів (пункти 4 та 5 постанови КМУ № 375).

Наказом Міністерства внутрішніх справ №431 від 03.06.2020 року передбачені окремі питання організації оплати праці на період дії карантину, зокрема доручено керівникам на період дії карантину військовослужбовців, які забезпечують життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановити додаткові доплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я" виділено Міністерству внутрішніх справ 4680183,3 тис. гривень, зокрема Апарату Міністерства внутрішніх справ - 193274,2 тис. гривень, Національній гвардії - 125105,5 тис. гривень, Адміністрації Державної прикордонної служби - 103774,7 тис. гривень, Державній службі з надзвичайних ситуацій - 29109,9 тис. гривень, Національній поліції - 4228919 тис. гривень на безповоротній основі (видатки споживання), із фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками для здійснення доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Державної прикордонної служби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (пункт 1 постанови).

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже підставою для отримання додаткової доплати за постановою КМУ № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є військовослужбовцем; 2) забезпечує життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням.

Відповідно до вищевказаної постанови, Наказу МВС України від 03.06.2020 р. № 431 «Про деякі питання організації оплати на період карантину» та Розпорядження Командувача НГ України від 26.05.2020 р. № 27/32/4-3901 Військовою частиною 3017 було отримано телеграму зі Східного територіального управління НГ України № 1234 від 30.06.2020 щодо виконання вимог Постанови КМУ № 375 від 29.04.2020, згідно з п. 1 якої зобов`язано командирів військових частин забезпечити встановлення на період карантину, установленого КМУ, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців НГУ, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, доплати в розмірі до 50 % заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Згідно з п. 2 зобов`язано здійснювати виплату доплати військовослужбовцям, які перебувають на штатних посадах у підрозділах НГУ та:

- залучаються до несення патрульної служби, у т. ч. до контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей,

- безпосередньо беруть участь у забезпеченні проведення масових, профілактичних та пошукових заходів,

- залучаються до охорони медичних закладів та об`єктів, визначених для лікування хворих на гостру респіраторну хворобу COVID-19 та обсервації громадян,

- залучаються до виконання службово-бойових завдань у складі варт (військових нарядів) конвоювання,

- безпосередньо здійснюють охорону дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в України,

- здійснюють охорону органів державної влади та державних установ,

- здійснюють пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на ядерних установках та важливих державних об`єктах,

- здійснюють охорону спеціальних вантажів у пунктах передачі відповідальності;

Пунктом 3 телеграми зобов`язано організувати в штабі військових частин облік часу несення служби особовим складом, який залучається до заходів, за участь у яких встановлюється доплата, та на підставі цього обліку до 5 числа місяця оголошувати наказом відповідного керівника персональний перелік військовослужбовців (працівників), які в минулому місяці залучалися до таких заходів, із визначенням кількості днів, за які необхідно провести доплату.

Разом з тим, з листа за підписом командира Військової частини 3017 Національної гвардії України від 29 січня 2021 року № 40/17/7-300 судом встановлено, що за даними військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу військовослужбовець, Білий Михайло Дем`янович під час несення військової служби не залучався до жодного з перелічених вище заходів.

Посилання позивача на те, що у спірний період він перебуваючи на штатній посаді виконував службово-бойове завдання в зоні проведення операції об`єднаних сил, колегія суддів не приймає, оскільки такі твердження позивача не свідчать про те, що він залучався до несення патрульної служби, у т.ч. до контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей, безпосередньої участі у забезпеченні проведення масових, профілактичних та пошукових заходів, здійснення охорони органів державної влади та державних установ

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, забезпечував життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мав безпосередній контакт з населенням, позивачем таких також не надано до суду, отже відповідач діяв в межах наданих повноважень при ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) згідно постанови КМУ № 375.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в мотивувальній частині судового рішення, що позовні вимоги Білого М.Д. в частині виплати додаткової доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що в резолютивній частині рішення суд першої інстанції зробив протилежний висновок та задовольнив вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати Білому М.Д. додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати, зобов`язавши Військову частину 3017 () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

Тобто мотивувальна частина рішення суду першої інстанції суперечить резолютивній щодо результату розгляду справи, що в сукупності не дає змогу суду апеляційної інстанції визначитись, до якого висновку дійшов суд першої інстанції приймаючи відповідне рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з ч. 6 ст.135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Судом встановлено, що відповідно до наявних матеріалів справи, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4020,00 грн. (в т.ч. ПДВ 670,00 грн.) Вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 09 грудня 2020 року, реєстром дій та витрат на правовий захист, актом виконаних робіт від 21 грудня 2020 року, рахунком на оплату №311 від 09 грудня 2020 року, копією квитанції від 11 грудня 2020 року на загальну суму 4020,00 грн., копією меморіального ордера від 11 грудня 2020 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги в сумі 4020,00 грн., є необґрунтованою та явно завищеною. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини 3017.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат колегія суддів враховує висновки Верховного Суду щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу викладені в постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19».

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Колегія суддів зазначає, що відповідач із відповідним клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до суду не звертався. У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Білого М.Д. та, відповідно, підстав для стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не міг оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України та зменшувати розмір заявлених до відшкодування витрат з власної ініціативи.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України, а також те, що за наслідками розгляду позову Білого М.Д. судом частково задоволено лише одну із трьох заявлених позовних вимог, то розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1000 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин та беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, що стосуються виплати позивачу додаткової доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину та в частині визначеного судом розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову Білого М.Д. та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 по справі № 520/18645/2020 скасувати в частині задоволених позовних вимог Білого Михайла Дем`яновича про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, та зобов`язання Військової частини 3017 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути на користь Білого Михайла Дем`яновича (61000, м. Харків, вул. Дачна, 82, РНОКПП НОМЕР_3 ) правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини 3017 (61084, м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1, ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.В. П`янова О.А. Спаскін