Справа № 821/2012/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 821/2012/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за первісним позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 103 658, 69 грн., та з військового збору в сумі 7 824,17 грн. та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 лютого 2017 року №, №000181130 та №,

В С Т А Н О В И Л А:

ГУ ДПС у Херсонській області звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 103 658,69 грн., та з військового збору в сумі 7 824,17 грн., у зв`язку із тим, що відповідач за первісним позовом має податковий борг згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 08 лютого 2017 року №, №000181130 та № та нарахованою пенею.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року позов Головного управління ДФС у Херсонській області задоволено повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року скасовано, адміністративну справу №821/2021/17 передано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

ОСОБА_1 , у свою чергу, подала зустрічний позов до Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2017 року №, №000181130 та №, у зв`язку із протиправним визначенням суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що ОСОБА_1 не повинна була подавати ніяких податкових декларацій; висновки Головного управління ДФС у Херсонській області про те, що між ОСОБА_1 та банком-кредитором відбулася подія прощення боргу, є помилковими. На думку позивача за зустрічним позовом, припинення зобов`язань між ним та банком відбулося внаслідок надання відступного, а тому припинений борг не є додатковим благом і не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08 лютого 2017 року №, №000181130 та №.

Відмовлено в задоволенні адміністративного позову Головному управлінню ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні первісного позову, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а постанова суду -скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08 лютого 2017 року № за порушення пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 170,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08 лютого 2017 року № за порушення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статі 164, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 94 511,31 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08 лютого 2017 року № за порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 7 145,44 грн.

Зазначені податкове повідомлення-рішення прийняті на підставі акта Новокаховської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10 січня 2017 року №7/172/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 » (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що Новокаховською ОДПІ отримано інформацію від ПАТ «УкрСиббанк» (на лист від 01 липня 2016 року №2276-2/10/21-02-17-01) про те, що у 2015 році у повному обсязі відобразив у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма 1 ДФ) за ознакою 126. Доходи нараховані у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення та включенням суми анульованого боргу до податкового ОСОБА_1 отримала дохід за 126 ознакою у сумі 381 090,25 грн.

З урахуванням викладеним в акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України в частині не подання річної декларації про майновий стан і доходи; підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в частині не декларування доходу за 2015 рік що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб; підпунктів 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та відмови у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі стали висновки суду про не підтвердження факту отримання ОСОБА_1 у 2015 році додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) боргу, та припинення зобов`язань за кредитним договором за згодою сторін - банку і ОСОБА_1 , що спростовує обставини прощення (анулювання) кредитором основної суми боргу за самостійним рішенням.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні посилаючись на позицію Верховного Суду від 31.08.2018 року у справі №826/3684/17 зазначив, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді прощеного (анульованого) боргу, за сукупності таких умов:

прощення (анулювання) кредитором основної суми боргу (кредиту) платника податку за самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності;

належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу;

включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Зазначає, що в ході розгляду справи досліджено наявні у справі:

копії листа від 26.08.2016 року №11-42/27642 ПАТ «УкрСиббанк», яким підтверджено інформацію про суми виплачених доходів у 2015 році ОСОБА_1 , відображення виплати такого доходу в податкових розрахунках сум доходу (форма 1- ДФ) за ознакою 126, та вручення відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1 ;

копії листа ПАТ «Укрсиббанк» від 08.06.2015, яким повідомлено ОСОБА_1 про можливість погасити заборгованість;

копії гарантійного листа ПАТ «УкрСиббанк» від 16.06.2015 року №30-5, яким гарантовано анулювання залишку заборгованості за умови погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором;

копії листа ПАТ «УкрСиббанк» від 18.06.2015 №31-7/378, яким повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення про анулювання кредитної заборгованості;

копії довідки ПАТ «УкрСиббанк» від 22.06.2015 №60-3/125, яким повідомлено ОСОБА_1 про виконання кредитних зобов`язань за договором.

Із дослідження вказаних доказів суд першої інстанції дійшов до висновку, що банк погодився анулювати заборгованість за кредитним договором за умови сплати боржником певної суми, що свідчить про взаємну згоду банку і позивача щодо анулювання частини заборгованості, та спростовує обставини прощення кредитором основної суми боргу за самостійним рішенням.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду та не враховано висновки Верховного Суду у даній категорії справ.

У оскаржуваному рішенні, незважаючи на наявність відповідних доказів, судом не встановлено, та не відображено обставини щодо складових суми прощеної (анульованої) І1АТ «УкрСиббанк» боргу ОСОБА_1 , повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 , включення ПАГ «УкрСиббанк» суми анульованого боргу' до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_1 , за підсумками звітного періоду.

Суд першої інстанції обмежився посиланням на відсутність у матеріалах справи копії розрахунку за формою 1-ДФ, повністю ігноруючи вимоги частини 4 статті 9 КАС України, відповідно до якої суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення га витребування доказів. Вказана позиція підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.08.2021 у справі №826/3684/17.

Так, згідно підпунктів 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (…).

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом укладення із кредитором відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №826/16188/16, в якій зокрема суд зазначив, що «укладення із боржником договору про припинення кредитного зобов`язання є одним із передбачених Законом способів повідомлення платника податку - боржника про прийняте кредитором рішення щодо прощення (анулювання) відповідної суми боргу й не позбавляє такої заборгованості статусу додаткового блага платника податку, який остання набуває у розумінні ПК України»'.

Верховний Суд у постанові від 30.11,2021 по справі №260/3669/20 зазначив, що «згідно з положеннями підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України встановлено шляхи повідомлення кредитором відповідного платника податку (боржника) про прощення (анулювання) боргу, зокрема, шляхом укладення відповідного договору. При цьому положеннями підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) також встановлено, що боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декпарації».

У постанові від 25.02.2021 по справі №826/16716/17 Верховний Суд зазначив, що «боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу зобов 'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, ТО В «Факторингова компанія «Вектор плюс» на підтвердження повідомлення про прощення боргу надало копію повідомлення про анулювання боргу? від 04.11.2015 №12-3968-511485, яким повідомлено позивача під особистий підпис, що анульована заборгованість є доходом, отриманим як додаткове благо, та попередило про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації податку на доходи фізичних осіб.

Отже, висновки судів щодо того, що досягнення між ОСОБА ! та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» певної домовленості щодо погашення заборгованості за кредитним договором №2709/0606/88-235 від 15.06.2006 та написання позивачем заяви від 09.02.2015 позбавляє таку заборгованість статусу додаткового блага платника податку, є безпідставними та необгрунтованими.»

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час, відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому були внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 7 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 березня 2019 року (справа №818/1102/16) та від 14 лютого 2019 року (справа №813/330/16), 17 лютого 2019 року (справа №826/16995/15).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що у межах спірних правовідносин припинення зобов`язання за кредитним договором відбулося за згодою сторін - банку і ОСОБА_1 , внаслідок передання (сплати) відступного, що спростовує обставини прощення кредитором основної суми боргу за самостійним рішенням. Адже згідно норм чинного законодавства та наведеної практики Верховного Суду укладення із кредитором відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу є визначеними ПК України способами повідомлення платника податку - боржника про прийняте кредитором рішення щодо прощення (анулювання) відповідної суми боргу, й не позбавляє такої заборгованості статусу додаткового блага платника податку, який остання набуває у розумінні ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.

Правоприпиняючий юридичний факт у формі договору про прощення боргу є одностороннім, тобто кредитор після укладення такого договору набуває обов`язку простити борг, а боржник - право погодитися з прощенням боргу та не виконувати зобов`язання. Тобто в будь-якому випадку обов`язковим моментом прощення боргу, який оформлюється договором, є наявність згоди боржника.

В даному випадку не надано належної оцінки та не враховано лист ПАТ «УкрСиббанк» від 08.06.2015 року №30-5/1, яким повідомлено ОСОБА_1 про можливість погасити заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 06.12.2005 року №00; лист ПАТ «УкрСиббанк» від 18.06.2015 №31-7/378, яким повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 18.06.2015 року становить 19376,07 доларів США, а саме: суми основного боргу, що складає 381090,25 гривень, та суми процентів, що складає 38406,22 гривень, яким повідомлено боржника про прощення (анулювання) боргу.

Також , не враховано лист ПАТ «УкрСиббанк» від 26.08.2016 року №11- 42/27642, яким банк підтвердив Інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів ОСОБА_1 , що в 2015 році у повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма 1 ДФ) за ознакою 126. Доходи нараховані у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1 ДФ.

Нарахування та включення ПАТ «УкрСиббанк» анульованого боргу (додаткового блага) ОСОБА_1 у сумі 381090.25 гривень до податкового розрахунку за формою 1 ДФ підтверджується також відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів.

Тобто, в даному випадку в матеріалах справи містяться належні докази, які підтверджують розмір прощеної основної суми боргу (кредиту) ОСОБА_1 ; належне повідомлення банком ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу; та підтвердження включення банком суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_1 , за підсумками звітного періоду, які спростовують висновок суду про не встановлення отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага у 2015 році.

Враховуючи вищезазначене, сума анульованої основної суми боргу (кредиту) у розмірі 381 090, 25 гривень вважається додатковим благом ОСОБА_1 , та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 сг. 164 ПК України.

Вказане свідчить про підтвердження висновків Акту документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 №7/172/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ОСОБА_1 підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а саме не відображення у податковій декларації доходу (додаткового блага) у сумі 381 090, 25 гривень, не сплату податку на доходи фізичних осіб, та зобов`язань зі сплати військового збору за 2015 рік.

З урахуванням зазначеного оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 08.02.2017 №, №000181130, № прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, та відсутні обгрунтовані підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Щодо надання оцінки первісному позову Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 103 658, 69 гривень, та по військовому збору у сумі 7 824, 17 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини ( п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 ).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наданого позивачем розрахунку податкового боргу ОСОБА_1 та витягу з інтегрованих карток платника податків станом на 17.07.2017 р. за відповідачем обліковується заборгованість у загальній сумі 111482,86 грн., зокрема, -

- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, обліковується залишок несплаченого узгодженого грошового зобов`язання в сумі 103658,69 грн., який виник з 24.03.2017 р., нарахований відповідно до податкового повідомлення - рішення від 08.02.2017 року № на загальну суму 94511,31 грн. (основний платіж 75609,05 грн., штрафна санкція 18902,26 грн.), та податкового повідомлення - рішення від 08.02.2017 року № на суму 170 грн. (штрафна санкція). Сума нарахованої пені становить 8977,38 грн.

- по військовому збору обліковується залишок несплаченого узгодженого грошового зобов`язання в сумі 7824,17 грн., який виник з 24.03.2017 р., нарахований відповідно до податкового повідомлення - рішення від 08.02.2017 року № на загальну суму 7145,44 грн. (основний платіж 5716,35 грн., штрафна санкція 1429,09 грн.). Сума нарахованої пені становить 678,73 грн.

Перевіряючи правомірність вимог позивача на предмет їх узгодженості з фактичними обставинами, вимогами Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI ( далі - ПК України), суд встановив наступне.

Статтею 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини ( п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 ).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, у грудні 2016 р. податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 10.01.2017 р. №7/172/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків вказаного акту перевірки позивачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 08.02.2017 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 94511,31 грн., у тому числі за основним платежем на суму 75609,05 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18902,26 грн.

- податкове повідомлення-рішення від 08.02.2017 р. № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

- податкове повідомлення-рішення від 08.02.2017 р. №0, яким збільшено суму грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем «Військовий збір» на суму 7145,44 грн., у тому числі за основним платежем 5716,35 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 1429,09 грн.

Вказані податкові повідомлення - рішення були направлені контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте повернулися на адресу відправника у зв`язку з закінченням терміну зберігання та відміткою «за вказаною адресою не проживає».

При цьому, в матеріалах справи наявний корінець до запиту Новокаховської ОДПІ Херсонської області №3953/10/21-02-17 від 11.10.2017 р., в якому Відділ реєстрації Новокаховської міської ради повідомляє, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового Кодексу передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що податкові повідомлення - рішення вважаються такими, що вручені платнику податків 13.02.2017 року, що підтверджуються копією поштового конверту, наявного в матеріалах справи.

Згідно з п.57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження платником податків вказаних податкових повідомлень-рішень. При цьому відповідач не скористався правом надати такі докази до суду, що дає підстави вважати грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями такими, що набули статусу узгодженості. У зв`язку з цим у ОСОБА_1 виникає обов`язок щодо сплати визначеного в них грошових зобов`язань відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У зв`язку з несплатою платником податків узгоджених сум податкових зобов`язань, позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме, згідно п.59.1 ст.59 ПК України, де визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Статтею 59 ПК України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України, позивачем на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу, в якій зазначено, що загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 04.04.2017 року становить 111 482,86 грн., у тому числі основні платежі 81 325,40 грн., штрафні санкції 20 501,35 грн., пеня 9 656,11 грн.

Податкова вимога від 05.04.2017 року № 149-17 була направлена на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, проте повернулася з відміткою «у зв`язку з закінченням терміну зберігання», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового відправлення.

Зі змісту п.58.3 ст. 58 ПК України вбачається, що у разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцем знаходження посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу або з інших причин, податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Враховуючи зазначені обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що податкова вимога про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 у сумі 111482,86 грн. вважається такою, що вручена платнику податків 26.04.2017 року, що підтверджуються копією поштового конверту, наявного в матеріалах справи.

За приписами пп.62.1.1-62.1.2 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.

Як передбачено п.1 Розділу І «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого 07.04.2016 р. наказом Міністерства фінансів України № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 (надалі - Порядок № 422), цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Згідно з п.2 Розділу І цього Порядку терміни в ньому вживаються в таких значеннях: інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до п.1 Глави 1 Розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Внаслідок дослідження судом зворотного боку інтегрованої картки платника податків станом на дату судового засідання сума податкового боргу, яка є предметом стягнення в даній справі залишається не погашеною, а саме,

- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, обліковується заборгованість в сумі 103658,69 грн.;

- по військовому збору обліковується заборгованість в сумі 7824,17 грн.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, до яких належить стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України).

Згідно вимог пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Оскільки, первісним позивачем надано до суду документи, які підтверджують несплачену відповідачем суму податкового боргу, а ОСОБА_1 не надано суду доказів погашення вищевказаної суми податкового боргу, тому колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як суб`єкта владних повноважень, стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у загальній сумі 111 482, 86 грн.

Зазначені обставини свідчать про правомірність позовних вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 103 658, 69 гривень, та по військовому збору у сумі 7 824, 17 гривень, зазначене вище розглянуто в рамках адміністративної справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог та відмови у задоволенні первісного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року - скасувати.

Первісний адміністративний позов Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб - задоволити.

Стягнути на користь Державного бюджету України через Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73022, м. Херсон, просп.. Ушакова, 75, ) з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, та за рахунок готівки податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у розмірі 103 658 (ста трьох тисяч шістсот п`ятдесяти восьми) гривень 69 копійок та військового збору (код платежу 11011000) у розмірі 7 824 (семи тисяч восьмиста двадцяти чотирьох) гривень 17 копійок.

У задоволенні зустрічного адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 лютого 2017 року №, №000181130 та № - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль