Справа № 357/2847/22
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2847/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м.Біла Церква Київської області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшенков Дмитро Вікторович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Житомирської митниці про скасування постанови, обґрунтовуючи наступним.

18.11.2021 року відносно ОСОБА_1 Житомирською митницею було винесено постанову про порушення митних правил № 0297/10100/21 (далі - Постанова).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 09.08.2021 року до митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці до митного оформлення в митному режимі «імпорт 40 АА» подано електронну митну декларацію від 09.08.2021 року, якій присвоєно номер UA101020/2021/006681, на товар; «легковий автомобіль марки «NISSAN», модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_1 .

Відповідно до товарно-супровідних документів та ЕМД № UA101020/2021/006681 одержувач/імпортер є громадянин України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , а особа, відповідальна за фінансове врегулювання, громадянин України ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , країною відправлення/експорту є Р. Литва.

Згідно баз даних АСМО "Інспектор" за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі "транзит" громадянином України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

У відповідності до обліків, що містяться у ЦБД САІС Держмитслужби, інших фактів перетину державного кордону вказаним транспортним засобом (крім ввезення 04.08.2017 р.), або його поміщення в інший митний режим станом на 09.08.2021 р. не встановлено.

В своїх поясненнях громадянин ОСОБА_2 зазначив, що придбав вказаний транспортний засіб 05.04.2021 року у попереднього власника UAB "EVOTAI".

Зі слів громадянина України ОСОБА_2 , хто саме і коли ввіз вищевказаний транспортний засіб на митну територію України йому невідомо.

Будь-яких пояснень щодо обставин ввезення та передачі вищевказаного транспортного засобу від громадянина України ОСОБА_1 до Житомирської митниці на момент розгляду справи по суті не надходило.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 ввізши транспортний засіб марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 , на митну територію України для особистого користування в митному режимі "транзит", передав його у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України, а відповідно у зазначених діях громадянина України ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України".

Оскарживши постанову в адміністративному порядку до Державної митної служби, як вище стоячого органу, постановою від 08.04.2022 року оскаржувану постанову відповідача було залишено без змін.

Так дійсно, на підставі довіреності власника автомобіля Литовської фірми UAB «EVOJAI» від 28.07.2017р. ОСОБА_1 в митному режимі "транзит" було ввезено на митну територію України належний транспортний засіб марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

19.08.2021 року до митного поста "Житомир-центральний" Житомирської митниці до митного оформлення в митному режимі "імпорт 40 АА" подано електронну митну декларацію від 09.08.2021 р., якій присвоєно номер UA101020/2021/006681, на товар,- легковий автомобіль марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 /.

Разом із цим оскаржувана Постанова не містить що саме ОСОБА_1 як особи, відчужив вказаний автомобіль, на користь гр. України ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу та містить лише посилання по те, що вказаний автомобіль відчужений власником UAB "EVOJAI.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено без участі ОСОБА_1 ,митне оформлення транспортного засобу було здійснено відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України", яким не передбачено, шо таке митне оформлення має бути здійснено виключно особами, які ввезли транспортні засоби на митну територію України.

Крім того, довіреність власника UAB «EVOJAI» автомобіля від 28.07.2017 року була видана ОСОБА_1 лише на 3 (три) року, тобто до 28.07.2020 року, а тому 09.08.2021р. ОСОБА_1 не зміг вчинити жодні дії, у тому числі бути підписантом договору купівлі -продажу вказаного вище автомобіля.

Просив суд постанову Житомирської митниці про порушення митних правил №0297/10100/21 від 18.11.2021р. - визнати протиправною та скасувати ( а. с. 1-7 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2022 року, ( а. с. 30 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 21.04.2022 року позовна зава ОСОБА_1 до Житомирської митниці про скасування постанови, залишена без руху ( а. с. 35-37 ).

Ухвалою судді від 28.04.2022 року поновлено пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Судове засідання у справі призначене на 16 годину 00 хвилин 10 травня 2022 року ( а. с. 43-44 ).

25 травня 2022 року за вх. № 15947 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити, справу розглядати без участі представника митниці.

У вказаному відзиві відповідач Житомирська митниця зазначила наступне.

09.08.2021 року до митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці до митного оформлення в митному режимі «Імпорт 40 АА» подано електронну митну декларацію від 09.08.2021 р., якій присвоєно номер UA101020/2021/006681, на товар: «легковий автомобіль марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 .

Відповідно до товарно-супровідних документів та ЕМД № UA101020/2021/006681 одержувач/імпортер є громадянин України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , а особа,відповідальна за фінансове врегулювання, громадянин України ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , країною відправлення/експорту є Р. Литва.

Згідно баз даних АСМО «Інспектор» за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі «транзит» громадянином України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

У відповідності до обліків, що містяться у ЦБД ЄАІС Держмитслужби, інших фактів перетину державного кордону вказаним транспортним засобом (крім ввезення 04.08.2017), або його поміщення в інший митний режим станом на 09.08.2021 року не встановлено.

У статті 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Здійснення митного оформлення транспортного засобу особистого користування, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту, з дотриманням відповідних умов та добровільною сплатою до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільняє фізичних осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 Митного кодексу України, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту.

В свою чергу, відповідно до частини 4 статті 469 Митного кодексу України передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В своїх поясненнях громадянин ОСОБА_2 зазначив, що придбав вказаний транспортний засіб 05.04.2021 року у попереднього власника UAB «EVOJAI».

Зі слів громадянина України ОСОБА_2 , хто саме і коли ввіз вищевказаний транспортний засіб на митну територію України йому невідомо.

Будь яких пояснень щодо обставин ввезення та передачі вищевказаного транспортного засобу від громадянина України ОСОБА_1 до Житомирської митниці на момент розгляду справи по суті не надходило.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 ввізши транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 на митну територію України для особистого користування в митному режимі «транзит», передав його у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України, а відповідно у зазначених діях громадянина України ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 4 Статті 469 Митного кодексу України.

Позивач, до теперішнього часу не заперечує факту передачі транспортного засобу особі яка не ввозила його на митну територію України.

Також, вказуючи на той факт, що ним не реалізовувався транспортний засіб, та він не був присутній під час здійснення митного оформлення, позивач не наводить аргументування яким чином це впливає на наявність чи відсутність в його діях порушення митних правил передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України. Вказаний транспортний засіб було ввезено позивачем на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі «транзит» та не вивезено за межі митної території України (тобто весь цей час він перебував на території України), в свою чергу 09.08.2021 року транспортний засіб подано до митного оформлення вже власником, що однозначно свідчить про факт передачі транспортного засобу громадянином України ОСОБА_1 у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України.

Звертають увагу, що відповідальність за ч.4 ст.469 МК України настає не виключно у випадках передачі у володіння особі яка не ввозила транспортний засіб на митну територію України, на чому наполягає позивач аргументуючи це тим, що його не реалізовував, а і у випадках такої передачі у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України ( а. с. 61-63 ).

Останнього разу, розгляд справи було відкладено на 16 червня 2022 року ( а. с. 71 ).

В судове засідання позивач не з`явився, 16.06.2022 року за вх. № 18891 судом отримано лист засобами електронної пошти від ОСОБА_3 , який є представником позивача, в якому просив розглядати справу без його участі та позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовільнити.

Відповідач Житомирська митниця в судове засідання свого представника не направили, звертаюсь з відзивом на позов позивача, який отриманий судом 25.05.2022 року, в прохальній його частині просили справу розглянути без участі представника митниці ( а. с. 63 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони будучи належним чином повідомлені, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим провести розгляд справи за неявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи,приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, позивачу було поновлено строк для захисту своїх прав в судовому порядку, так як з адміністративним позовом до суду звернувся з пропущеним строком з поважних причин.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що 18.11.2021 року відносно ОСОБА_1 Житомирською митницею було винесено постанову про порушення митних правил № 0297/10100/21.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 оскаржив постанову в адміністративному порядку звернувшись зі скаргою до Державної митної служби, як вище стоячого органу, постановою від 08.04.2022 року оскаржувану постанову відповідача було залишено без змін, а скаргу без задоволеня ( а. с. 19-22 ).

З вказаної постанови вбачається, що 04.08.2017 року в зоні діяльності Чернігівської митниці громадянином України ОСОБА_1 у митному режимі транзит ввезено на митну території України транспортний засіб особистого користування - автомобіль «NISSAN», модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_1 та у встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк не вивезено.

09 серпня 2021 року до митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці до митного оформлення в митному режимі «імпорт 40 АА» подано електронну митну декларацію від 09.08.2021 року, якій присвоєно номер UA101020/2021/006681, на товар; «легковий автомобіль марки «NISSAN», модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_1 у митному режимі імпорт.

Відповідно до товарно-супровідних документів та ЕМД № UA101020/2021/006681 одержувач/імпортер є громадянин України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , а особа, відповідальна за фінансове врегулювання, громадянин України ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , країною відправлення/експорту є Р. Литва.

Згідно з договором купівлі-продажу від 05.04.2021 року встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 купив автомобіль марки «NISSAN», модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_1 у власника - компанії UAB "EVOJA".

09 серпня 2021 року у зв`язку з встановленням факту передачі транспортного засобу особистого користування, поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, Житомирською митницею стосовно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0297/10100/21 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 469 МК України.

18 листопада 2021 року Житомирською митницею винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0297/10100/21, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 469 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн.

Так, згідно баз даних АСМО "Інспектор" за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі "транзит" громадянином України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ( а. с. 64 ).

У відповідності до обліків, що містяться у ЦБД САІС Держмитслужби, інших фактів перетину державного кордону вказаним транспортним засобом (крім ввезення 04.08.2017 р.), або його поміщення в інший митний режим станом на 09.08.2021 р. не встановлено.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 469 МК України, оскільки матеріалами справи не встановлено факту відчуження ним автомобіля на користь ОСОБА_2 , а також стверджує, що договір купівлі-продажу укладено без його участі, строк дії довіреності, виданої йому компанією UAB "EVOJA", закінчився 28.07.2020 рок, а тому станом на 09.08.2021 року він не міг вчиняти жодних дій щодо вказаного автомобіля.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

У той же час, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил визначено главою 69 Розділу XІX Митного кодексу України.

У відповідності до п. 57 ст. 4 Митного кодексу України товари - це будь- які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Пунктом 60 статті 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 871 1 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

У відповідності до ст. 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 3 статті 381 Митного кодексу України у разі знищення чи повного зіпсування транспортних засобів особистого користування, ввезених на митну територію України з метою транзиту, внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку їх транзиту зупиняється.

У статті 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно п. 10 ст. 4 Митного кодексу України визначено, що дозвіл митного органу - це надання особі митним органом усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій.

Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України під контролем митного органу (ст. 102 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 200 Митного кодексу України передбачено, що доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 Митного кодексу України.

Частиною першою статті 192 Митного кодексу України передбачено дії перевізника у разі аварії чи дії обставин непереборної сили під час перевезення товарів зокрема, терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Статтею 460 Митного кодексу України визначено, що вчинення порушень митних правил, передбачених, в тому числі статтею 470 Митного кодексу України, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої Митним кодексом України.

Разом з тим, згідно Закону України від 15.04.2021 № 1403-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», установлено, що тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності даним законом (закон набрав чинності з 15.06.2021) митне оформлення транспортних засобів особистого користування, що були у використанні та з року випуску яких минуло більше п`яти років, які класифікуються за товарними позиціями 8703 (крім транспортних засобів, що класифікуються за товарними підпозиціями 8703 10, 8703 40), 8704 (загальною масою до 3,5 тонни) згідно з УКТ ЗЕД та станом на 31 грудня 2020 року перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію, за умови сплати належних митних платежів з дотриманням особливостей, встановлених пунктом 77 підрозділу 2 та пунктом 36 підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу особистого користування, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту, з дотриманням відповідних умов та добровільною сплатою до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільняє фізичних осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 Митного кодексу України, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митного режиму тимчасового ввезення або транзиту.

В свою чергу, відповідно до частини 4 статті 469 Митного кодексу України передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не помішувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи помішувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, ст.489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на відповідні органи, і за які Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення закріплено у главі 68 Кодексу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.469 МК України, має бути встановлено, що транспортний засіб, який ввозився на митну територію України, перебував у володінні, користуванні чи розпорядженні ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 безпосередньо ввозив такий транспортний засіб на митну територію України та поміщував його у митний режим транзит (в тому числі має бути встановлено, що саме він заявляв митний режим транзит з наданням митнику відповідних документів на підтвердження права власності або користуванням транспортним засобом); ОСОБА_1 , який подав митну декларацію, з метою митного оформлення транспортного засобу марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 , дійсно отримав у володіння вказаний транспортний засіб.

Як зазначено самим позивачем, власником автомобіля марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2021 року є ОСОБА_2 , який придбав у попереднього власника UAB «EVOJA». При цьому позивач в адміністративному позові зазначав, що дійсно на підставі довіреності власника автомобіля Литовської фірми UAB «EVOJA» від 28.07.2017 року ним в митному режимі «транзит» було ввезено на митну територію України належний транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, вказане підтверджується і відомостями з баз даних АСМО "Інспектор" за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль марки "NISSAN", модель "PRIMERA", кузов № НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі "транзит" громадянином України ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ( а. с. 64 ).

Отже, судом безспірно встановлено, що заява про зміну митного режиму автомобіля марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_4 Житомирської митниці Державної митної служби України 09.08.2021 року була подана ОСОБА_2 , як новим власником транспортного засобу, а не позивачем, як особою якою було ввезено автомобіль на митну територію України.

Таким чином суд приходить до висновку, що саме позивач ОСОБА_1 04.08.2017 року ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 та як зазначено відомостями з баз даних АСМО "Інспектор" за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль було ввезено останнім на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі "транзит".

Отже, громадянин України ОСОБА_1 , який ввіз транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 на митну територію України для особистого користування в митному режимі «транзит», фактично передав його у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України, а відповідно у зазначених діях громадянина України ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України.

Суд не бере до уваги посилання позивача на той факт, що ним не реалізовувався транспортний засіб, та він не був присутній під час здійснення митного оформлення 09.08.2021 року, оскільки вищевказаний транспортний засіб було ввезено саме позивачем на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі «транзит» та у відповідності до вимог статті 95 Митного кодексу України не вивезеноза межі митної території України (тобто весь цей час він перебував на території України), в свою чергу 09.08.2021 року транспортний засіб подано до митного оформлення вже власником, що однозначно свідчить про факт передачі транспортного засобу громадянином України ОСОБА_1 у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила цей транспортний засіб на митну територію України.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи позивача, що на момент митного оформлення автомобіля марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 від 09.08.2021 року, строк дії довіреності на його ім`я, виданої компанією UAB «EVOJA» закінчився та укладання договору купівлі-продажу автомобіля без його участі, не звільняє останнього від обов`язків щодо дотримання строків і умов митного режиму транзиту.

Окрім цього, на час спливу строків, передбачених статтею 95 МК України, якою встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб, договору купівлі-продажу автомобіля не було та відповідно строк дії довіреності на ім`я позивача не закінчився, про що не було спростовано з боку позивача.

Навпаки, в позовній заяві позивач зазначав, що довіреність власника UAB «EVOJA» автомобіля марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 від 28.07.2017 року була видана на його ім`я на три роки, тобто до 28.07.2020 року ( а. с. 5 ).

До того ж, вищезазначене не спростовує, що на момент митного оформлення автомобіля марки «NISSAN», модель «PRIMERA», кузов № НОМЕР_2 від 04.08.2017 року, вказаний автомобіль перебував у володіння та користуванні позивача ОСОБА_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що позивач здійснив ввезенняавтомобіля на митну територію України 04.08.2017 року для особистого користування у митному режимі «транзит» та у відповідності до вимог статті 95 Митного кодексу України не здійснив його вивіз за межі митної території України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови, оскільки в діях позивача вбачаються порушення митних правил.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтею 73 цього Кодексу зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального, права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, про що свідчить наявне в матеріалах справи посвідчення ( а. с. 15 ).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають і стягненню судові витрати з відповідача на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст.19, 55, 68 Конституції України, ст. 181 ЦК України, ст. ст. 4, 95, 102, 200, 381, 458, 469, 470, 481, 485, 489 Митного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 7-12, 17-20, 22, 25, 47, 72-77, 78, 79, 90, 94, 126, 139, 159-161, 205,242, 257-259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 9, 10, 245, 247, 252, 254, 256, 268, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирської митниці про скасування постанови, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 );

Відповідач: Житомирська митниця ( адреса місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 25, ).

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов