Справа № 160/16042/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 червня 2022 року

м. Київ

справа № 160/16042/20

адміністративне провадження № К/990/12736/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку, коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2022 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» втретє подав касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, в якому уточнивши позовні вимоги, просив: стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період часу з 05 вересня 2020 року по 11 лютого 2021 року у сумі 97713,45 грн, 124,42 грн - три проценти річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 525,44 інфляційних витрат за невиконання судового рішення у справі №160/7443/20 з 26 листопада 2020 року по 21 грудня 2020 року та 30000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року, в позові відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду України (Верховного Суду) у справах: №6-2168цс15 від 30 березня 2016 року, №369/8141/15-ц від 12 грудня 2018 року, 908/1394/17 від 27 квітня 2018 року, а також не врахований висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року щодо застосування статті 625 ЦК України.

Разом з цим заявник касаційної скарги посилається на висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 22 лютого 2020 року у справі №753/12569/18 та від 27 квітня 2020 року у справі №428/2052/17, проте скаржник не зазначив у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі, а обмежився лише загальним твердження про стягнення моральної шкоди у разі порушення трудових прав.

Саме лише зазначення постанов Верховного Суду недостатньо, скаржник повинен зазначити щодо застосування якої норми права в ній викладено висновок, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин i впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їx сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Судом не приймаються доводи заявника щодо порушення судами процесуальних норм, оскільки положення статей частини четвертої статті 78 та частини другої статті 351 КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій та цитування норм цивільного і трудового законодавства.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку, коштів та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяН.А. Данилевич