Справа № 380/11053/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.01.2021 № 65 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді набирача скломаси на ВАТ «Пісочнянський склозавод» з 07.09.2004 по 21.08.2007, складальником скломаси у філії «Пісочне» товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Декор» з 19.12.2007 по 10.02.2008, з 15.09.2009 по 09.05.2011, з 21.07.2011 по 29.11.2011 як такі, що відносяться до робіт із шкідливими і важкими умовами праці Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників та призначити з 25 грудня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до положень пункту «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років і 6 місяців на зазначених роботах, як норми прямої дії згідно рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що досягнувши 45-річного віку звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон 213-VIII). Позивачка посилається на те, що набуття нею права на призначення пенсії підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким зміни до п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VIII, були визнані неконституційними. Проте відповідач протиправно, на переконання позивачки, відмовив їй у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058- VI у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), яким, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію на пільгових умовах на 5 років.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 13.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з мотивів, висвітлених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що рішення №65 від 05.01.2021 є правомірним, оскільки на момент розгляду заяви про призначення пільгової пенсії позивачка не досягла пенсійного віку згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI. Відповідач посилається на те, що Закон №1058- VI як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1. Крім того відповідач зазначає, що у позивачки відсутній необхідний стаж на роботах із шкідливими і важким умовами праці, оскільки позивачка не надала уточнюючу довідку про підтвердження пільгового характеру роботи, а також інші первинні документи, які б підтверджували зайнятість позивачки на роботах із шкідливими та важкими умовами праці протягом повного робочого дня, не надано відомості про перебування у відпустці без збереження заробітної плати. Відтак відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.08.2021 провадження у справі № 380/11053/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

Ухвалою суду від 21.04.2022 поновлено провадження у справі №380/11053/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням №65 від 05.01.2021 відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до пп.1 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав відсутності у позивачки пільгового стажу та недосягнення пенсійного віку.

Позивачка не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.01.2021 №65, вважає його протиправним та просить скасувати.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

П. «а» ч.1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII)) передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відтак після внесення змін Законом №213-VIII, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ викладено у такій редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»

Пунктом 1 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (далі - Рішення № 1-р/2020) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 вказаного рішення).

Пунктом 3 Рішення № 1-р/2020 закріплено порядок його виконання, зокрема: «Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах».

Водночас Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі - Закон №1058-VI) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

П. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII)) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-VI в частині пенсійного віку. Перший з цих законів встановлює для жінок вік для набуття права на пенсію на пільгових умовах у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права позивачки.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-VI.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №360/3611/20.

Відтак, при вирішенні питання щодо призначення позивачці пенсії на пільгових умовах відповідач повинен був керуватись п. «а» ч.1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII, в якій однією з умов для призначення пільгової пенсії було досягнення жінками 45-річного віку. Натомість відповідач у оскаржуваному рішенні посилався на положення п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI (у редакції Закону №2148-VIII), яким пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок закріплений на рівні 50 років.

Ураховуючи вищенаведене, суд констатує, що відповідач безпідставно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у зв`язку з недосягненням нею на час звернення віку 50 років.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу позивачки період роботи на посаді набирача скломаси на ВАТ «Пісочнянський склозавод» з 07.09.2004 по 21.08.2007, складальником скломаси у філії «Пісочне» товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Декор» з 19.12.2007 по 10.02.2008, з 15.09.2009 по 09.05.2011, з 21.07.2011 по 29.11.2011 як такі, що відносяться до робіт із шкідливими і важкими умовами праці Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників та призначити з 25 грудня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до положень пункту «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років і 6 місяців на зазначених роботах, як норми прямої дії згідно рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), суд зазначає наступне.

Для зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу потрібно підтвердити, що виконані всі умови, зазначені в п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 , а саме:

- зайнятість у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня (час простою, відпустки без збереження заробітної плати, тощо до пільгового стажу не зараховуються);

- виконувана робота відповідає Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України;

- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Як встановлено судом, згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та доданими документами, позивачка працювала:

- 07.09.2004-21.08.2007 - складальником скломаси цеху №1(виробітки скловиробів) у Філії «Пісочне» ТОВ ВКФ «Декор»;

- 19.12.2007-10.02.2008 - складальником скломаси в цеху виробітки скловиробів у Філії «Пісочне» ТОВ ВКФ «Декор»;

- 15.09.2009-09.05.2011 - складальником скломаси у Філії «Пісочне» ТОВ ВКФ «Декор»;

- 21.07.2011-29.11.2011 - складальником скломаси у Філії «Пісочне» ТОВ ВКФ «Декор».

Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

У спірні періоди роботи позивачки на посаді складальника скломаси з 07.09.2004 по 21.08.2007; з 19.12.2007 по 10.02.2008; з 15.09.2009 по 09.05.2011, з 21.07.2011 по 29.11.2011 був чинний Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

У частині 1 Розділу XV «Виробництво скла та виробів зі скла. Виробництво керамічних та фарфоро-фаянсових виробів» вказаного Списку №1 передбачена посада складальника скломаси.

У матеріалах справи містяться документи на підтвердження проведення атестації робочих місць, зокрема, наказ №7-В від 30.07.2001 «Про завершення атестації робочих місць за умовами праці» (до якого додано Перелік робочих місць, які підлягають пільговому пенсійному забезпеченню по списку №1, №2); наказ №14-В від 30.05.2006 (до якого додано перелік робочих місць, виробництв, робіт і посад, працівникам яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1, №2); наказ №18 від 23.05.2011 «Про затвердження підсумків атестації робочих місць за умовами праці» (до якого додано висновок №2841 про результати експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці у Філія «Пісочне» ТОВ ВКФ «Декор»).

Як встановлено судом, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ не передбачає як умову зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу подання уточнюючої довідки про підтвердження пільгового характеру роботи, відтак суд відхиляє аргументи відповідача щодо необхідності надання вказаної довідки.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачкою не додано інші первинні документи, які б підтверджували зайнятість позивачки на роботах зі шкідливими і важкими роботами протягом повного робочого дня в ТОВ ВКФ «Декор», суд зазначає таке.

Ст. 62 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнювальні довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вже зазначалось судом, однією з умов зарахування певної роботи зі шкідливим і важкими умовами праці до пільгового стажу є підтвердження зайнятості особи у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня.

Трудова книжка та інші документи, які надані позивачкою, не підтверджують її зайнятість на відповідній роботі протягом повного робочого дня. Також у матеріалах справи не міститься уточнюючих довідок від підприємства.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відсутність відомостей про зайнятість у шкідливих умовах праці повний робочий день у спірні періоди унеможливлює підтвердження права позивачки на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Абз. 4 п. 1.9 Порядку 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу).

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд наголошує, що, реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви та доданих до неї документів, а у випадку їх невідповідності вимогам законодавства, письмово повідомляти заявника про те, які документи необхідно подати додатково.

Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснив дій, спрямованих на отримання відомостей щодо характеру виконуваної позивачкою роботи, зокрема щодо її зайнятості на відповідній роботі протягом повного робочого дня, а лише вказав у оскаржуваному рішенні про «відсутність інших первинних документів, які б підтверджували зайнятість заявниці на роботах зі шкідливими і важкими роботами протягом повного робочого дня в ТОВ ВКФ «Декор».

Відтак, суд вважає передчасним висновок відповідача у оскаржуваному рішенні щодо відмови у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивачки пільгового стажу.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на викладене, суд, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги у спосіб: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.01.2021 № 65 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з врахуванням висновків, викладених судом у рішенні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.01.2021 № 65 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з врахуванням висновків, викладених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачка - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Суддя Сидор Н.Т.