Справа № 620/5708/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2022 року Чернігів Справа № 620/5708/21
Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить суд:
1. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 215 о/с від 25.07.2019 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у липні 2019 року в розмірі 1156 грн. 75 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
2. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 299 о/с від 25.09.2019 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у листопаді 2019 року в розмірі 5592 грн. 95 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
3. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 365 о/с від 25.11.2019 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у листопаді 2019 року в розмірі 5592 грн. 95 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
4. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 28 о/с від 24.01.2020 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у січні 2020 року в розмірі 6097 грн. 44 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
5. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 55 о/с від 24.02.2020 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у лютому 2020 року в розмірі 6097 грн. 88 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
6. Скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 81 о/с від 23.03.2020 року "Про преміювання особового складу" в частині депреміювання у березні 2020 року в розмірі 6097 грн. 44 коп. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_1 .
7. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не сплачену премію за липень 2019 року, за вересень 2019 року, за листопад 2019 року, за січень 2020 року, за лютий 2020 року, за березень 2020 року у розмірі 30 635 грн. 41 коп. (тридцять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень сорок одна копійка).
8. Зобов`язати відповідача провести виплату належних позивачу недоодержаних коштів з урахуванням індексу інфляції.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали суду в повному обсязі для усунення недоліків позову шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
Представником позивача надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався 30.04.2021, коли ним через свого представника було отримано копії рапортів з безпідставними пропозиціями щодо встановлення позивачу премій у зменшеному розмірі та витяги з наказів про депреміювання. Також вказав, що спір щодо виплати грошового забезпечення охоплюється застосованим в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду не обмежується будь-яким строком.
Вирішуючи дане клопотання, суд вказує про таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Даний спір стосується проходження публічної служби, а відтак строк звернення до суду з даним позовом відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України становить один місяць.
Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Суд звертає увагу, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.
З матеріалів доданих до позовної заяви судом встановлено, що з даним адміністративним позовом позивач звернувся 31.05.2021 (відповідно до відмітки Укрпошти на конверті), вимоги якого стосуються оскарження наказів начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ''Про преміювання особового складу'' в частині депреміювання від 25.07.2019, 25.09.2019, 25.112019, 24.01.2020, 24.02.2020, 23.03.2020, а також похідних від них вимог, тобто за межами місячного строку звернення до адміністративного суду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд наголошує на тому, що згідно з частиною 8 пункту 12 розділу ІІ Грошове забезпечення наказу МВС №260 від 06.04.2016 виплата премії проводиться щомісяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.
Грошове забезпечення є щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено зменшення її розміру чи взагалі припинено.
Отже, з дня отримання під час проходження служби грошового забезпечення у меншому розмірі за результатом прийняття вищевказаних наказів в частині депреміювання, позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
В той же час, заявляючи клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення, ОСОБА_1 не надає доказів поважності причин пропуску цього строку, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.
Крім цього, суд вказує, що отримання позивачем через свого представника копій рапортів і витягів з наказів та ознайомлення з ними 30.04.2021 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача не надано до суду відповідних доказів та письмових пояснень із зазначенням об`єктивних та непереборних причин пропуску строку звернення до суду.
За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Відповідно до вимог частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 КАС України).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, підстави пропуску цього строку, які вказані позивачем на виконання ухвали про залишення позову без руху, визнані судом неповажними, відтак позов підлягає залишенню без розгляду.
Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Керуючись статтями 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про залишення позову (заяви) без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу«Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.06.2022.

Суддя О.В. Заяць