Справа № 420/25801/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/25801/21
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення №01 від 15.01.2021 року про призначення йому ОСОБА_1 , пенсії за віком пільгових умовах за Списком №2;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540;

- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати йому ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи у ВАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами і гумою з 09.08.1988 року по 02.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ поновити виплату йому ОСОБА_1 , призначену з 22.12.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з березня 2021 року.

- стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на посадах, які включено до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ №01 від 15.01.2021 року з 22.12.2020 року йому була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2, при цьому його страховий стаж становив 37 років 15 днів, а пільговий стаж 14 років 15 днів.

Розпорядженням № 01 від 05.11.2021 року рішення про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 15.01.2021 року №01 скасовано, у зв`язку з тим, що пільговий стаж не підтверджено актом перевірки від 06.09.2021 року № 4299, щодо достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії від 18.12.2020 року № 141, яка видана ПАТ «Одескабель».

Також 11.11.2021 року ГУ ПФУ прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №1540, у якому установлено, що сума переплати 22960,31 грн. області утворилася за період з 22.12.2020 по 28.02.2021, у зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу актом перевірки та підлягає поверненню.

Позивач вважає розпорядження №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року та рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540 протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що він з 09.08.1988 року по 02.11.1995 року працював у цеху № 3 Одеського кабельного заводу «Одескабель» (з подальшим перейменуванням) на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами, а з 01.11.2000 року по теперішній час працює у цеху ВОК (з перейменуванням) Одеського кабельного заводу «Одескабель» обпресувальником кабелів і проводів пластикатами і гумою.

ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» складено довідку від 18.12.2020 року №141, яку позивачем було надано відповідачу разом із заявою про призначення пенсії. У довідці зазначено, що він працював повний робочий день в ВАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» і за періоди з 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року (17 років 11 місяців), виконував обпресування кабелів та проводів пластикатами та гумою у гарячому стані за професією обпресувальника кабелів та проводів платикатами та гумою, яку передбачено Списком № 2 (Розділ VI. «Виробництво та ремонт електричних машин і апаратури»), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 36.

Однак, згідно висновку державної експертизи умов праці від 26.12.2011 року №24/12-2011 професія обпресувальника кабелів та проводів платикатами та гумою вже не відповідала критеріям Списку №2.

Тому позивач вважає, що періоди його роботи за цією професією з 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року не підпадають під дію висновку державної експертизи умов праці від 26.12.2011 року №24/12-2011.

Також позивач звертає увагу суду на той факт, що прийняття повторного рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Крім того, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №805/402/18.

Щодо рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540 позивач також зазначає, що при поданні документів для призначення пенсії ним ніяких зловживань вчинено не було, а наголошення відповідача про недостовірність документів, виданих ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» є безпідставними, оскільки у спірних рішеннях та в акті зустрічної перевірки взагалі не зазначено - які саме дані є недостовірні.

Представник відповідача зазначив, що Головним управлінням було перевірено достовірність та обґрунтованість видачі довідки для призначення пенсії від 18.12.2020 року № 141, яка видана ПАТ «Одесакабель», під час якої було встановлено, що пільговий стаж позивача не підтверджено первинними документами (акт перевірки № 4299 від 06.09.2021 року). З урахуванням викладеного, Головним управлінням було прийняте оскаржуване розпорядження №01 від 05.11.2021року.

Представник відповідача зазначає, що внаслідок подання позивачем разом із заявою про призначення пенсії недостовірних даних, Головним управлінням було ухвалено рішення № 1540 від 11.11.2021 року про утримання надміру виплачених сум пенсій у розмірі 22 960,31 грн. за період з 22.12.2020 року по 28.02.2021 року.

Також у відзиві вказано, що вимога позивача, щодо зобов`язання ГУ ПФУ поновити виплату позивачу призначену з 22.12.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 - з березня 2021 року, також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що відзив містить просто формальний перелік нормативно-правових актів та змісту спірних рішень, без заперечень проти позову. Водночас, у відзиві на позов не спростовується жодний з наведених у позові аргумент на підтримку позовних вимог щодо протиправності спірних рішень та не наведено жодного доказу на підтримку правомірності прийнятих відповідачем спірних рішень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправними та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з часу її припинення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 (а.с.37-38).

06.01.2021 року позивач подав заяву до ГУ ПФУ про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах та наступні документи: паспорт та ідентифікаційний номер, трудову книжку, військовий квіток від 06.04.1984 року НОМЕР_2 , довiдку iз СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників від 18.12.2020 року №141, висновки експертизи якості проведення атестації робочих місць №200a від 23.07.1996 року, №67-AX від 10.07.2006 року, №36-AX від 04.04.2006 року, №65A від 04.07.2001 року, №05/10-939 від 13.12.2002 року, №24/12-2011 від 26.12.2011 року, №05/10-659 від 16.08.2006, №6А від 15.01.2001 року, №144 від 29.12.2020 року, №05/10-710 від 25.06.2001 року, №50-ОД від 07.12.2011 року (а.с.39-41).

15.01.2021 року ГУ ПФУ прийнято рішення №01, яким позивачу з 22.12.2020 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2, страховий стаж (повний) становив 37 років 15 днів, в тому числі робота за Списком №2 14 років 15 днів (а.с.42). При цьому, позивачу зараховані за Списком №2 наступні періоди трудової діяльності: з 09.08.1988 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року, з 04.07.2001 року по 31.12.2003 року, 01.01.2004 року по 03.07.2006 року, з 10.07.2006 року по 09.07.2011року (а.с.43).

06.09.2021 року ГУ ПФУ проведено перевірку достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 18.12.2020 року №141, за результатами якої складено акт №4299, який установлено, що згідно висновку №24/12-2011 від 26.12.2011 року посада обпресувальник кабелів та проводів не відповідає Списку №2 (а.с.50-52).

05.11.2021 року ГУ ПФУ прийнято розпорядження №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року. Згідно з оскаржуваним розпорядженням, ним скасовано рішення 15.01.2021 року №01 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що пільговий стаж не підтверджено актом перевірки від 06.09.2021 року №4299, щодо достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії вiд 18.12.2020 року №141, яка видана ПАТ «Одесакабель» (а.с.45).

11.11.2021 року ГУ ПФУ прийнято рішення №1540 про утримання надміру виплачених сум пенсій, яким встановлено, що ОСОБА_1 одержував пенсію за віком у розмірі 11580,96 грн. на місяць, та сума переплати становить 22960,31 грн., що утворилася за період з 22.12.2020 року по 28.02.2021 року. У зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу актом перевірки сума переплати 22960,31 грн. підлягає поверненню (а.с.46).

Позивач не погодився з розпорядженням №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року та рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540 та звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

Судом встановлено, що згідно змісту розпорядження №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року, скасування сталось у зв`язку з тим, що пільговий стаж не підтверджено актом перевірки від 06.09.2021 року № 4299 щодо достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії від 18.12.2020 року № 141, яка видана ПАТ «Одесакабель».

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 - позивач з 30.03.1988 року прийнятий в цех №3 Одеського кабельного заводу «Одескабель» учнем обпресувальника кабелів і проводів пластикатами, 09.08.1988 року присвоєна професія обпресувальника проводів і кабелів пластикатами, 07.02.1989 року присвоєний 3 розряд по цій ж професії, 03.11.1995 року переведено в фірму «Световод» оператором отримання оптичного волокна 4 розряду, 01.11.2000 року переведено в цех ВОК Одеського кабельного заводу «Одескабель» обпресувальником кабелів і проводів пластикатами 3 розряду, із зазначенням підстав для внесення даних записів (відповідні накази) та проставленням штампів та печаток установи.

Згідно п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Такі правові висновки зазначені в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі №497/472/17 (провадження № К/9901/45490/18, К/9901/45487/18), від 04 червня 2019 року по справі №497/198/17 (провадження № К/9901/43392/18) та відповідно враховуються при вирішенні спірних правовідносин в даній справі у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України.

Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно правил застосування Списку №2, якщо пільгова робота виконувалася до 31 грудня 1991 року, то застосовується Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01 січня 1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11 березня 1994 року, то застосовується Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11 березня 1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16 січня 2003 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

Постановою Кабінету Міністрів від 16.01.2003 №36 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Розділом VI «Виробництво та ремонт електричних машин і апаратури» Списків №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою КМУ 16.01.2003 року №36 та постановою КМУ від 24 червня 2016 року №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», передбачені, зокрема: обпресувальники кабелів та проводів пластикатами та гумою у гарячому стані.

Як встановлено матеріалами справи, у спірні періоди, з 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року позивач працював на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами Одеського кабельного заводу «Одескабель», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_3

Також на підтвердження трудового стажу позивача ПАТ Одеський кабельний завод «Одескабель» видано довідку №141 від 18.12.2020 року «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», у якій зазначено, що за період з 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року (17 років 11 місяців) позивач виконував обпресування кабелів та проводів пластикатами та гумою у гарячому стані, що передбаче6но Списком №2 розділу XV виробництво та ремонт електричних машин і апаратури. Підставою для видачі довідки є накази по підприємству, картка П-2, відомості про нарахування зарплати, додаткові відомості атестація робочого місця (а.с.49).

Отже, відповідачем з урахуванням наданих документів 15.01.2021 року прийнято рішення №01, яким позивачу з 22.12.2020 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.42).

Крім цього, на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Міністерством праці України від 01.09.1992 №41 здійснюється атестація робочих місць.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 вказаних вище Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Такий висновок вказаний в рішенні Верховного Суду від 02.04.2020 року у справі № 683/232/17.

Відповідно до Висновків Державної експертизи умов праці від 25.06.2001 року №05/10-710 та від 13.12.2002 року №05/10-939 за матеріалами атестації (на момент проведення атестації) на атестованих робочих місцях визначено пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах праці, вказаних у таблиці (за таблицею посада обпресувальника кабелів і проводів пластикатами передбачає шкідливі та важкі умови праці, що відповідають Списку №2). Матеріали атестації відповідають вимогам нормативних актів, що діють на період атестації (а.с.63-64, 68-69).

Згідно Висновку Державної експертизи умов праці від 16.08.2006 року №05/10-659 по матеріалах атестації (на момент проведення - березень 2006 року) і з врахуванням часу впливу шкідливих факторів показники виробничих факторів на робочих місцях, зокрема, обпресувальника кабелів та проводiв ВАТ «Одескабель» відповідають вимогам Списку №2 (а.с.71-72).

Відповідно до Висновку Державної експертизи умов праці від 26.12.2011 року №24/12-2011 по матеріалах атестації (на момент проведення вересень 2011 року) і з врахуванням часу пливу шкідливих факторів показники виробничих факторів на робочих місцях, зокрема, обпресувальника кабелів та проводів пластикатами та гумою цеху №2 не відповідають критеріям Списку №2 (а.с.74-75).

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суд першої інстанції, що спірні періоди, 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року, підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача, оскільки до вересня 2011 року посада обпресувальника кабелів і проводів пластикатами відповідала критеріям Списку №2, відповідно до висновків Державної експертизи умов праці.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що відповідач не довів законності розпорядження №01 від 05.11.2021 року.

За ч. 5 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 05.11.2021 року щодо скасування рішення про призначення пенсії №01 від 15.01.2021 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ про утримання надміру виплачених сум пенсій від 11.11.2021 року №1540 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

За правилами ст.101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991р. №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами ст.103 Закону №1788 визначено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695.

Згідно із вимогами п.3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст.103 Закону №1788 у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо.

Зі змісту зазначених норм Закону №1058-ІV, Закону №1788 та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Таким чином, діючим законодавством визначаються дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника.

При цьому відповідальність може бути покладена на громадянина на підставі ч.1 ст.103 Закону №1788 виключно в наслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.

Як вбачається із матеріалів справи, що приймаючи спірне рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідач послався на факт надання недостовірних щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів його роботи з 09.08.1988 року по 02.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року.

Разом з тим, встановлено, що шкідливість факторів на робочих місцях позивача у межах з 09.08.1988 року по 03.11.1995 року та з 01.11.2000 року по 09.07.2011 року підтверджується висновками атестації робочих місць, що прийняті в межах спірних періодів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було доведено суду, що дані розбіжності сталися з вини позивача, відповідно, і не доведено обставин, за яких допускається стягнення з пенсіонера зайво виплачених сум пенсій.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.