Справа № 380/22813/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року

справа №380/22813/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про розірвання військового контракту.

встановив:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівського прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 79017, м.Львів, вул.Мечнікова, 16а), в якому просить суд:

-розірвати контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України від 05.08.2020, який був укладений між позивачем та Львівським прикордонним загоном (І категорії) Західного регіонального Управління Державної прикордонної служби України та звільнити його від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив таке.

05.08.2020 між ОСОБА_1 та начальником Львівського прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України підполковником ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі на три роки з 05.08.2020 до 04.08.2023.

21.09.2021 позивач звернувся з рапортом до начальника відділу прикордонної служби «Нісмичі» про звільнення з лав Державної прикордонної служби згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України та ст. 43 Конституції України, мотивуючи тим, що проходження служби не передбачає кар`єрного росту, чергування вздовж кордону при різних погодніх умовах призвело до погіршення стану його здоров`я, кошти на відрядження видавалися невчасно.

Позивач звільнений зі служби не був. Відповідач, 24.03.2022 листом №12/3677-22-вих повідомив позивача про те, що наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону від 21.03.2022 №102-ОС відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнято рішення про призупинення військової служби ОСОБА_1 у зв`язку із неприбуттям на службу без поважних причин із 29.11.2021 до даного часу.

Позивач вважає, що оскільки в нього відсутнє бажання проходити військову службу через систематичне порушення умов контракту командуванням, а також через стан здоров`я, тому є підстави для розірвання контракту, тим більше, що КЗпП України передбачає право на звільнення з роботи за власним бажанням. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначив, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про розірвання контракту, не зазначив передбачених законодавством підстав. Крім того, на час особливого періоду у державі, контракт розірваний не може бути за винятком конкретно визначених підстав, які є наслідком поважних причин. Просить у задоволенні позову відмовити.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалою суду від 12.03.2022 суд зупинив провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.05.2022 суд поновив провадження у справі

Суд встановив таке.

05.08.2020 між ОСОБА_1 та начальником Львівського прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України підполковником ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі на три роки з 05.08.2020 до 04.08.2023.

21.09.2021 позивач звернувся з рапортом до начальника відділу прикордонної служби «Нісмичі» про звільнення з лав Державної прикордонної служби згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України та ст. 43 Конституції України, мотивуючи тим, що проходження служби не передбачає кар`єрного росту, чергування вздовж кордону при різних погодніх умовах призвело до погіршення стану здоров`я, кошти на відрядження видавалися невчасно.

Позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 11.09.2021 по 17.09.2021, з 20.09.20221 по 25.09.2021, з 07.10.2021 по 16.10.2021, з 21.10.2021 по 01.11.2021, з 04.11.2021 по 19.11.2021.

Відповідач, 24.03.2022 листом №12/3677-22-вих, повідомив позивача про те, що наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону від 21.03.2022 №102-ОС відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнято рішення про призупинення військової служби ОСОБА_1 у зв`язку із неприбуттям на службу без поважних причин із 29.11.2021 до даного часу.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не вчиняє дій щодо розірвання контракту про проходження військової служби, тому звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку обставинам у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Пунктом 26 Положення визначено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, частина 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає підстави, за яких припиняється (розривається) Контракт та звільнення з військової служби та диференціює їх залежно від того чи це відбувається в мирний час, чи під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), чи з моменту оголошення мобілізації.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Від зазначеного часу Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Завершення заходів мобілізації також не припиняє особливого періоду.

Отже, позивач звернувся до відповідача із рапортом про припинення контракту 21.09.2021, тобто на час дії у державі особливого періоду.

Відтак, підстави, з яких з позивачем може бути розірвано контракт, передбачені п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Цей перелік підстав є вичерпним.

Позивач зазначає, що підставою для розірвання контракту є систематичне невиконання відповідачем умов контракту.

Однак, частиною 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що така підстава розірвання контракту як систематичне невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) може бути застосована лише у мирний час (п.п. «ж» п.1).

Таким чином, розірвання контракту з військовослужбовцем на підставі систематичного невиконанням умов контракту командуванням в особливий період законодавством не передбачено.

З урахуванням зазначеного, розірвання контракту між позивачем та відповідачем з такої підстави як систематичне невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) в особливий період було б протиправним.

Щодо аргументів позивача, що він має право звернутися до відповідача про розірвання контракту на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, то суд зазначає, що норми Кодексу законів про працю України не застосовуються щодо прийняття, проходження та звільнення з військової служби, відтак покликання позивача на згадану норм КЗпП України є безпідставним.

Щодо аргументів позивача про розірвання контракту через стан здоров`я, то перебування позивача певний період часу на амбулаторному лікуванні не є достатньою підставою для висновку про неможливість проходження служби за контрактом за станом здоров`я, оскільки законодавство України передбачає, що за станом здоров`я контракт може бути розірвано з особою лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби (п.п. «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Позивач не надав суду відповідного висновку військово-лікарської комісії, тому покликання на згадану підставу розірвання контракту є безпідставним.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позивач не довів обставин, на яких грунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач довів правомірність своїх дій щодо розгляду рапорту позивача про розірвання контракту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.