Справа № 300/4521/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/4521/21 пров. № А/857/7917/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року про визнання протиправними дій на виконання рішення суду (постановлену у м.Івано-Франківськ, судом під головуванням судді Микитин Н.М., дата складання повного тексту ухвали не зазначено) у справі №300/4521/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 14.04.2022 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконанням рішення суду від 02.11.2021 в справі № 300/4521/21, в порядку статті 383 КАС України відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу, та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. Вважає, що вказана ухвала не відповідає вимогам ст.242 КАС України щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що дії відповідача на виконання рішення по справі №300/4521/21 вийшли поза межі зобов`язальних вимог даного рішення, а також здійснені без урахування відповідачем рішення по справі №300/2028/20 від 22.09.2020року, яким питання неможливості зменшення відсоткового розміру його пенсії при перерахунку вже вирішено, що, на думку апелянта, в цілому свідчить про необхідність здійснення захисту порушеного права в порядку ст.383 КАС України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у рішенні суду 02.11.2021 року по справі №300/4521/21 не вирішувалося питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення основного розміру пенсії позивача. Вказаним рішенням встановлено наявність у позивача права на перерахунок пенсії з 01.12.2019 року з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, додаткових видів грошового забезпечення, а тому факт здійснення позивачу перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року з урахуванням 70% відповідних сум грошового забезпечення не відноситься до виконання рішення суду у справі №300/4521/21.

Таким чином, суд вважав, що звернення позивача із заявою до суду в порядку статті 383 КАС України є неналежно обраним способом захисту. Адже відповідно до частин 1, 2 та 3статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Втім рішення суду по справі № 300/4521/21 в частині визначення відсоткового розміру грошового забезпечення позивача прийнято не на користь останнього.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала на розгляді адміністративна справа №300/4521/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2021, яке набрало законної сили 03.12.2021року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на листопад 2019 року згідно довідки від 11.05.2021 №130, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області" з 01.12.2019;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на листопад 2019 року відповідно до довідки від 11.05.2021 №130, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області", з урахуванням проведених платежів, однією сумою.

- в задоволенні решти вимог позову відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня.

14.12.2021 Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав позивачу два виконавчих листа №300/4521/21.

18.04.2022 до суду першої інстанції надійшла заява в порядку статті 383 КАС України, в якій заявник просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині самовільного визначення розміру пенсії 70% грошового забезпечення під час перерахунку пенсії на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 в справі №300/4521/21, відповідно до довідки від 11.05.2021 №130, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при перерахунку пенсії за рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 в справі №300/4521/21 з урахуванням рішення суду в справі 300/2028/20 від 22.09.2020, яким первісний основний розмір пенсії встановлений в розмірі 90% грошового забезпечення; притягнути до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина 2 статті 249 КАС України).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Так, згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно, правилами ч. 1, 6ст. 383 КАС України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписамист.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду 02.11.2021 року по справі №300/4521/21, судом визнано протиправними дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на листопад 2019 року згідно довідки від 11.05.2021 №130, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області" з 01.12.2019 та зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на листопад 2019 року відповідно до довідки від 11.05.2021 №130, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області", з урахуванням проведених платежів, однією сумою. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

При цьому, як правильно враховано судом першої інстанції, в мотивувальній частині вищевказаного рішення суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання здійснити нарахування і виплату пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення, вказавши на її передчасність та відсутність підстав для задоволення, оскільки у спірних правовідносинах перерахунок пенсії на підставі нової довідки ще не проведений, тому задоволення позову у вказаній частині буде свідчити про вирішення спору на майбутнє, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства.

Отже, у даній справі судом не надавалася оцінка, у розмірі скількох відсотків з сум грошового забезпечення нараховується пенсія в основному розмірі.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року у справі № 300/2028/20 не зазначено, що всі подальші перерахунки пенсії позивача повинні здійснюватися із розрахунку 90 % сум грошового забезпечення.

Відтак, у разі незгоди ОСОБА_1 із результатами подальшого проведення пенсійним органом перерахунку пенсії, останній вправі звернутися з окремим позовом, оскільки заява, подана в порядку ст. 383 КАС України не вирішує зазначеного питання.

Крім того, сама стаття передбачає визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року у справі №300/4521/21 є виконаним. Відтак, виникли нові спірні правовідносини, яким слід дати правову оцінку в новому позовному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в порядку ст.383 КАС України, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року про залишення заяви без задоволення у справі № 300/4521/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року