Справа № 160/24385/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
В обґрунтування позову позивач вказала, що є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати єдиного внеску.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
05.01.2022 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що п. 3 розділу ІІІ Порядку №435 передбачено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10,11 розділу ІV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу, а саме один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний день. Відповідно до абз. 6 ч. 4 ст. 25 Закону №2464 не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
Посилаючись на ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» , відповідач звертає увагу на те, що протягом спірного періоду нарахування ЄСВ позивачем не було належним чином припинено підприємницьку діяльність.
У відповіді на відзив позивач зазначила, що добровільно поданий Звіт ЄСВ за 2019 рік, не є підставою вважати позивача платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з огляду на положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 3.3. Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454.
Позивач зазначає, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Такий договір укладений не був.
Аргументи відповідача, що відповідно до абз. 6 ст. 25 Закону №2464 не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником, є безпідставними, оскільки позивач не оскаржував вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Петропавлівська ДПІ (Петропавлівський район) з 10.10.1996.
З 01.01.2019 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Позивач 10.02.2020 на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України №2464-VI звернулась до Петропавлівської ДПІ Західно-Донбаського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила поданий нею Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою Д5 (річна) за 2019 вважати таким як помилково поданий та наведену інформацію у Звіті не направляти до Реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб і не зараховувати до страхового стажу.
Відповідна заява була подана позивачем 11.01.2021 на електронну адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка також залишилась без відповіді.
Вимога була отримана позивачем 18.09.2021, про що свідчить відмітка у повідомленні.
Позивач вважає вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною і незаконною у зв`язку з чим звернувся з відповідним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464 -VI).
Пунктами 2 і 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до приписів ст. 25 Закону №2464 передбачено, що рішення прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VI ( в редакції від 19.12.2018) передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 51-частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічні норми містить і п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 (із змінами і доповненнями).
Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що за цим Законом призначаються:
в разі втрати годувальника;
Позивач відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 08.11.2018 отримує пенсію за віком довічно, а отже підпадає під категорію осіб, які відповідно до ч. 4 ст. 4 з Закону №2464-VI звільняються від сплати за себе єдиного внеску.
Відповідно до частин 1,2, 3 ст. 10 Закону №2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:
члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню;
особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).
З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом також встановлено, що позивач будучи суб`єктом господарювання не приймав добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та не укладав договору про добровільну участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що не заперечувалось також і учасниками справи в поданому позові та відзиві.
Проаналізувавши наведене вище, суд вважає, що відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про обов`язок сплати ЄСВ з боку позивача. Помилкова подача позивачем звітності за 2019 рік не свідчить про добровільну участь позивача у системі страхування.
За приписами ч. 5. ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 805/2195/17 щодо пункту 4 статті 4 Закону №2464-VI, зокрема зазначено: "аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".
Отже, позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки згідно посвідчення є особою з інвалідністю, перебуває на відповідному обліку та отримує пенсію.
Посилання відповідача на те, що відповідно до абз. 6 ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником, також не можуть бути підставою для відмови у позовних вимогах.
Вказана норма передбачає адміністративне оскарження до податкового органу вищого рівня, а не судове і позивач не оскаржував спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) до податкового органу.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога прийнята без урахування усіх обставин справи щодо права позивача, як на помилковість подачі звіту, так і на добровільну участь у системі загальнообов`язкового страхування з огляду на статус особи з інвалідністю і платника єдиного податку, а тому підлягає скасуванню.
З огляду на наведене вище, суд з урахуванням всіх обставин справи дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню.
За вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 250, 255, 262, 295,297 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Врона