Справа № 420/24799/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/24799/21
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та стягнення суми недоотриманої пенсії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у листі №1500-0403-8/79169 від 22.06.2021 у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25521,09 грн., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року, реєстровий №8-29, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 різницю між виплаченою та недоотриманою за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року сумою пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25521,09 грн., яка належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року, реєстровий №8-29, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, успадкувала суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який був її батьком, у сумі 264736,41 грн. Вказана сума підтверджена пенсійним органом листом на адресу Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси.

Разом з цим, після звернення позивача до пенсійного органу з свідоцтвом про спадщину, Головним управлінням ПФУ в Одеській області здійснено перерахунок суми недоотриманої пенсії, яка склала 239215,32 грн. Ця сума виплачена позивачу 29.07.2021 року.

На переконання позивача, відповідач неправомірно зменшив суму недоотриманої пенсії, недоплативши останньому 25521,09 грн.

Представник відповідач зазначив, що позивач не зверталась до Головного управління ні в шестимісячний строк ні зі свідоцтвом про прийняття спадщини щодо отримання недоотриманої пенсії, а отже Головним управлінням не розглядалось це питання та відповідно рішення не приймалось.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та стягнення суми недоотриманої пенсії задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у листі №1500-0403-8/79169 від 22.06.2021 року у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25521,09 грн., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року реєстровий №8-29, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 різницю між виплаченою та недоотриманою за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року сумою пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25521,09 грн., яка належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року, реєстровий №8-29, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

04.09.2020 року помер ОСОБА_2 , який був батьком ОСОБА_1 .

Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В. здійснено запит до пенсійного органу з метою встановлення суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відповіді від 18.11.2020 року №1500-0425-8/91130 на запит нотаріуса від 17.11.2020 року №1020/02-14 повідомлено, що сума недоотриманої пенсії за період з 17.11.2017 року по 31.10.2020 року становить 264736,41 грн.

09.03.2021 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №8-29, спадкоємцем майна ОСОБА_2 у вигляді суми недоотриманої пенсії у розмірі 264736,41 грн. визначена ОСОБА_1 .

09.03.2021 року ОСОБА_1 було передано свідоцтво про право на спадщину від 09.03.2021 року до управління Пенсійного фонду в Приморському районі м. Одеси.

12.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із запитом від 12.04.2021 року, в якому просила надати інформацію щодо дати припинення виплати пенсії ОСОБА_2 та довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію за період з 01.07.2014 року по 04.09.2020 року з розбивкою по місяцям.

Листом №1500-0403-8/56864 від 06.05.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відомості про розмір нарахованої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 року по 04.09.2020 року з розбивкою по місяцям. Сума боргу склала 402760,61 грн.

06.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із запитом від 06.05.2021 року, в якому просила надати відповідь про виконання наданого 09.03.2021 року свідоцтва про право на спадщину від 09.03.2021 року.

ОСОБА_1 повторно 08.06.2021 року через канцелярію Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надала запит від 06.05.2021 року (відмітки про отримання Пенсійним фондом запитів 06.05.2021 року та 08.06.2021 року містяться на документі).

Листом №1500-0403-8/79169 від 22.06.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило ОСОБА_1 у виплаті пенсії в сумі, зазначеній в свідоцтві на право на спадщину за законом від 09.03.2021 року (у розмірі 264736,41грн.), посилаючись на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зазначило про наявність підстав для виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 лише в сумі 239215,32грн. (за період з 08.03.2018 року по 30.09.20201 року).

Крім того, у цьому листі зазначено:

«…На підставі Вашої заяви від 09.03.2021 р. та наданого пакету документів повторно розрахована сума боргу недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка за період з 08.03.2018 року по 30.09.2020 року становить 239215,32 грн.»

29.07.2021 року Пенсійний фонд здійснив виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 в сумі 239215,32 грн., що підтверджується банківською випискою.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи ні.

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що члени сім`ї, зазначені в частині 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Так, Цивільним кодексом України регулюються правовідносини у сфері спадкування.

Відповідно до частини 1 статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною 1 статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи зазначені положення законодавства вірним є висновок суду першої інстанції, що у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме стаття 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як така, що регулює правовідносини, які виникли після смерті пенсіонера та після визнання певної суми недоотриманої пенсії спадщиною.

Так, колегія суддів зазначає, що у разі не отримання з власної вини пенсії на яку мав право пенсіонер, останній особисто або через свого представника повинен звернутись до Пенсійного фонду з заявою, тобто зазначена норма передбачає особисте звернення пенсіонера, що в даному випадку не є можливим.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що для того щоб одержати виплату недоотриманої пенсії необхідно протягом 6 місяців від дня смерті або оголошення пенсіонера померлим звернутися в територіальне управління Фонду де перебував на обліку померлий з огляду на наступне.

Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Слід зазначити, що недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2019 року у справі №617/7748/12.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №8-29, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , загальна сума недоотриманої пенсії складає 264 736,41 грн., тому дії відповідача щодо зменшення на власний розсуд розміру недоотриманої пенсії є незаконним.

Колегія суддів зазначає, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України.

Доводи апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало відповідного рішення не спростовують протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення розміру належної до виплати суми недоотриманої пенсії, сума якої протиправно була зменшена відповідачем.

Таким чином, враховуючи положення статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які підлягають застосуванню в контексті даної справи, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Викладені у цій постанові висновки суду апеляційної інстанції узгоджується з пунктом 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 22.09.2020 року по справі № 910/3009/18 висловила правову позицію про те, що одне право повинно захищатися одним позовом, при цьому справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів здійснюється саме для ефективного способу захисту прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що є одним із завдань адміністративного судочинства.

Оскільки право позивачки на спадщину свого батька, а саме суми пенсії ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 року по 04.09.2020 року в розмірі 264 736,41 грн., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року реєстровий №8-29, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Садовою Т.В. було порушено протиправними діями відповідача та ОСОБА_1 було виплачено лише частину цієї суми у розмірі 239 215,32 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.