Справа № 1.380.2019.005846
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.005846

адміністративне провадження № К/9901/7925/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у складі судді Кузана Р.І. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Пліша М.А., Шинкар Т.І., Гуляка В.В. у справі №1.380.2019.005846 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіон +» звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, ДПС України в якому просило визнати незаконними та скасувати рішення Комісії Головного управління ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №948136/40110917 від 09.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100165 від 30.11.2017, рішення №940304/40110917 від 03.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100141 від 30.11.2017, рішення №940303/40110917 від 03.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100140 від 30.11.2017, рішення №948266/40110917 від 09.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100142 від 30.11.2017, рішення №938004/40110917 від 02.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100210 від 30.11.2017, рішення №977525/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100144 від 30.11.2017, рішення №937885/40110917 від 02.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100139 від 30.11.2017, рішення №938009/40110917 від 02.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100158 від 30.11.2017, рішення №938014/40110917 від 02.10.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100153 від 30.11.2017, рішення №977548/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №3100150 від 30.11.2017, рішення №977514/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №49506 від 29.11.2017, рішення №977480/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №56982 від 29.11.2017, рішення №977485/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №98745 від 30.11.2017, рішення №977517/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №49508 від 30.11.2017, рішення №977491/40110917 від 05.11.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №49495 від 15.11.2017; зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкову накладну №3100165 від 30.11.2017, податкову накладну №3100141 від 30.11.2017, податкову накладну №3100140 від 30.11.2017, податкову накладну №3100142 від 30.11.2017, податкову накладну №3100210 від 30.11.2017, податкову накладну №3100144 від 30.11.2017, податкову накладну №3100139 від 30.11.2017, податкову накладну №3100158 від 30.11.2017, податкову накладну №3100153 від 30.11.2017, податкову накладну №3100150 від 30.11.2017, податкову накладну №49506 від 29.11.2017, податкову накладну №56982 від 29.11.2017, податкову накладну №98745 від 30.11.2017, податкову накладну №49508 від 30.11.2017, податкову накладну №49495 від 15.11.2017.

Відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, яка була залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року, клопотання відповідача було задоволено, позов залишено без розгляду, з підстав передбачених ст. 123 КАС України.

Залишаючи позов без розгляду суди виходили з того, що оскільки предметом оскарження в даній справі є рішення відповідача про відмову в реєстрації податкової накладної, прийняте суб`єктом владним повноважень, то строк звернення до адміністративного суду з даним позовом слід вирішувати з урахуванням положення ч. 2 ст.122 КАС України, якою встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду із оскарженням спірного рішення. При цьому, суди вказали, що виходячи зі змісту статті 102 ПК України, вищевказаний строк застосовується під час нарахування грошових зобов`язань або під час провадження у справі про стягнення такого податку.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіон +» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005846, в якій просило скасувати зазначені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги позивача ґрунтуються на тому, що відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати з грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. З урахуванням викладеного нормою, що регулює питання застосування строків звернень до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними рішень контролючого фіскального органу є приписи пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якого, - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. З аналізу вищевикладених норм чинного в Україні законодавства, скаржник убачає, що платник податків може оскаржити до суду податкове повідомлення рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який строк, з урахуванням строків давності визначених статтею 102 Податкового кодексу України. Крім цього, зазначає, що відповідно до розділу 1 п. 10 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» прийнятого 24 жовтня 2013 року № 657-УІІ, внесено до Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011, №№ 13-17, ст. 112) такі зміни, зокрема, в абзаці першому пункту 56.18 статті 56 слова «про нарахування грошового зобов`язання» виключено. Отже, у 2013 році шляхом внесення змін у статтю 56.18 статті 56 Податкового кодексу України законодавець поширив застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень фіскального органу, за умови не використання платником податків адміністративного оскарження спірних рішень.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі скаржник зазначає частину першу статті 328 КАС України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах.

Відповідачем було подано відзив на касаційну скаргу, в якому він вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду, доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду не надано, а підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними відсутні. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

У відповідності до ч. 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

За загальним правилом визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Доводом касаційної скарги було те, що станом на день звернення до Суду із касаційною скаргою відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів ураховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року, справа №160/11673/20 (адміністративне провадження №К/9901/30170/21).

Так, судовою палатою зазначено, що стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Колегією суддів зауважено, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Відтак, як установлено судами попередніх інстанцій, оскільки Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про рішення Комісії Головного управління ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, в даному випадку застосуванню підлягає загальний строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України. При цьому, у спірних правовідносинах позивачем не застосовувалась процедуру адміністративного оскарження спірних рішень контролюючого органу.

Таким чином, наведені позивачем доводи щодо своєчасності звернення до суду з позовом є такими, що не відповідають правильному застосуванню законодавчих норм та обґрунтовано були відхилені судами попередніх інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.

Таким чином, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон +» не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон +» - залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М. М. Яковенко