Справа № 640/19459/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив:

- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що були складені відносно ОСОБА_1 № 6 від 30.06.2016 р. у сумі 136226,70 грн.; №6 від 30.06.2016 р. у сумі 117892,83 грн.; № 6 від 30.06.2016 р. на суму 80811,28 грн.; №55868-10 від 21.06.2017 р. у сумі 536,09 грн.; № 55869-10 від 21.06.2017 р. у сумі 132,95 грн., а також пені у розмірі 301 грн. 51 коп.; визнання протиправною та скасування податкової вимоги складеної відносно ОСОБА_1 за № 0-1007 від 28.05.2021 р. на суму податкового боргу, що становить 1131498,41 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року позовну заяву було повернуто позовну заяву в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що були складені відносно ОСОБА_1 №6 від 30.06.2016 р. у сумі 136226,70 грн.; № 6 від 30.06.2016 р. у сумі 117892,83 грн.; № 6 від 30.06.2016 р. на суму 80811,28 грн.; № 55868-10 від 21.06.2017 р. у сумі 536,09 грн.; № 55869-10 від 21.06.2017 р. у сумі 132,95 грн., а також пені у розмірі 301 грн. 51 коп.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду у вказаній частині позовних вимог до суду першої інстанції.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості оскаржувати податкові повідомлення-рішення, оскільки вони не надсилалися позивачу, а їх зміст йому був та залишається невідомий.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву виходив з того, що станом на час ухвалення рішення по справі №826/5261/18 позивачу було відомо про наявність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Київській області № 6 від 30.06.2016 р. у сумі 136226,70 грн.; № 6 від 30.06.2016 р. у сумі 117892,83 грн.; № 6 від 30.06.2016 р. на суму 80811,28 грн.; № 55868-10 від 21.06.2017 р. у сумі 536,09 грн.; № 55869-10 від 21.06.2017 р. у сумі 132,95 грн., а також пені у розмірі 301 грн. 51 коп., що було достатнім для їх оскарження навіть за відсутності факту їх скерування позивачу та відсутності їх у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду.

За наслідком перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС України).

Частиною 4 ст. 122 КАС України також передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Таким іншим спеціальним законом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає порядок та строки оскарження податкових повідомлень-рішень.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п. 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

В силу приписів ст. 102 ПК України, платник податків має оскаржити податкове повідомлення-рішення, з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України, за умови, якщо він не скористався право на оскарження в адміністративному порядку, протягом 1095 днів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції, вказував про те, що оскарження податкових повідомлень-рішень було неможливим через їх фізичну відсутність у позивача, оскільки такі не надсилалися йому податковим органом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2018 року у справі №826/5261/18 витребувано від Головного управління ДФС у Київській області завірені належним чином копії податкових повідомлень-рішень від 30.06.2016 №6, №6, №6, від 21.06.2017 № 55869-10, № 55868-10, № 55867-10, від 15.06.2016 №6, № 6, № 6, № 6, № 6, №6, № 6, № 6, № 6, № 6, №6, № 6, № 6, № 6, № 6, №6, № 6, № 6, № 6, № 6, №6, № 6.

При цьому, зазначена ухвала від 25.07.2018 року приймалася за клопотанням саме позивача, відтак, на день прийняття ухвали про витребування доказів у справі №826/5261/18 позивач був обізнаний про оскаржувані податкові повідомлення-рішення, хоча й не отримував їх фізично, проте не був позбавлений права їх оскаржити до суду.

Крім того, представник позивача вказує на те, що неодноразово звертався до контролюючого органу з адвокатськими запитами щодо отримання оскаржуваних повідомлень-рішень, однак колегія суддів зауважує, що такі запити направлялися, лише починаючи з березня 2021 року, хоча позивач і знав про зазначені податкові повідомлення-рішення з липня 2018 року, що свідчить про пасивну поведінку позивача.

Таким чином, доводи апелянта про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин через те, що він не отримував податкових повідомлень-рішень, не можуть бути визнані колегією суддів обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до змісту статті 121 КАС пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

З огляду на предмет спору та зважаючи на дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом - 12.07.2021 (згідно штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції), тобто, з пропуском визначеного п. 102.1 ст. 102 Податкового Кодексу України, строку для звернення до суду у справах щодо оскарження рішень контролюючого органу, а також враховуючи недоведеність існування підстав вважати причини пропуску строку поважними, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі вимог ст. 123 КАС України.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких