Справа № 440/10256/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 р. Справа № 440/10256/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 08.11.21 по справі № 440/10256/21

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №17 від 15.04.2021, викладене в листі №8044-7053/Г-02/8-1600/21 від 11.08.2021 та додатку до цього листа від 13.08.2021 у частині здійснення перерахунку пенсії в розмірі 60 % (замість 90%) від суми місячної заробітної плати і застосування, при здійсненні перерахунку пенсії, обмеження максимальним розміром; зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області провести з 01.04.2021 перерахунок і виплату з урахуванням раніше проведених виплат, призначеної пенсії за вислугу років у розмірі 90% від заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, на підставі документів, наявних у пенсійній справі, відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII у первинній редакції та довідки Полтавської обласної прокуратури за №21-162 вих21 від 16.03.2021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №17 від 15.04.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.04.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 №21-162вих.21, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано, що положення Закону № 1789 в частині перерахунку пенсії за вислугу років працівникам органів прокуратури втратили чинність станом на дату звернення позивачки із заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим нормою права, яка регламентує проведення перерахунку пенсії працівникам органів прокуратури станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії є частина 15 статті 86 Закону № 1697, якою передбачено встановлення розміру пенсії в розмірі 60 відсотків заробітної плати.

ОСОБА_1 , також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що зі змісту ст. 86 Закону № 1697-VII вбачається, що частина 15 цієї статті регулює правові відносини, що виникли у зв`язку із призначенням та виплатою пенсії працюючим пенсіонерам, на яких поширюється дія цього Закону, а частина 20 цієї статті правовідносини пов`язані із перерахунком призначених працівникам прокуратури пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Вважає, що зміни, які вносились до частини 15 ст. 86 Закону № 1697-VII (Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII) не регулюють правовідносин, що виникають під час проведення перерахунку пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №1697-VII у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Вказані правовідносини врегульовані частиною 20 ст. 86 Закону № 1697-VII, зміст якої застережень щодо обмеження максимальним розміром пенсії під час проведення її перерахунку не містить. Стверджує, що згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного утримання) встановлений цим законом, стосується саме працюючих пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Згідно із п.1 та п.2 Прикінцевих положень Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року цей Закон набирає чинності з 01.01.2016 та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсій застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016. 3 огляду на ту обставину, що позивач є непрацюючим пенсіонером і пенсія призначена їй до 01.01.2016, то до розміру її пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, встановлені абз.6 ч.15 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014. Наголошує на незаконності звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зважає на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 14.03.2005 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від заробітку, про що свідчить протокол № 835 від 23.05.2005 (а.с. 51).

12.04.2021 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії. До заяви позивачем додано довідку Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 № 21-162вих21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Зазначена довідка видана ОСОБА_1 про те, що відповідно рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)2019 та статті 86 Закону України "Про прокуратуру" розмір заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, станом на 15.03.2021 за відповідною посадою заступника прокурора міста прирівняної до посади заступника керівника окружної прокуратури становить: посадовий оклад - 41600,00 грн, надбавка за вислугу років (40 %) - 16640,00 грн, матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань (1/12) - 9706,67 грн, всього 67946,67 грн.

Рішенням № 17 від 15.04.2021 ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі нової довідки у розмірі 60 % від заробітної плати та визначено з 15.03.2021 основний розмір пенсії 40768,00 грн, який, враховуючи максимальний розмір пенсії, встановлено у розмірі 17690,00 грн (01.04.2021 по 30.06.2021) та 18540,00 грн (з 01.07.2021 по 30.11.2021) та 19340,00 грн (з 01.12.2021 довічно).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.08.2021 № 8044-7053/Г-02/8-1600/21 на звернення позивачки щодо перерахунку пенсії повідомлено, що на підставі заяви від 12.04.2021 проведено перерахунок пенсії, виходячи з розрахунку 60 % від суми місячної заробітної плати 67946,67 грн, на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 № 21-1621вих21. При цьому застосовано законодавче обмеження пенсії максимальним розміром, яке передбачено пунктом 13-2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розміри прожиткового мінімуму для різних категорій населення, зокрема, для осіб, які втратили працездатність, затверджено Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Цей показник з 1 грудня 2020 року становить 1769,00 грн. З урахуванням вищезазначених умов, розмір виплачуваної пенсії з 1 квітня 2021 року становить 17690,00 грн. Крім того, зазначено, що у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що передбачено Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" розмір пенсійної виплати позивача з 01.07.2021 складає 18540,00 грн (а.с. 59-60).

Позивачка, не погодившись із рішенням № 17 від 15.04.2021 про перерахунок пенсії, звернулася до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні перерахунку пенсії має використовуватись її відсотковий розмір від розміру заробітної плати, встановлений при її призначенні за Законом України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, а не за Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII, так як новий закон встановлює відсотковий розмір пенсій для їхнього призначення, а не перерахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час перерахунку пенсії позивачці Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.02.2014 встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Колегія суддів акцентує увагу, що право позивачки на перерахунок пенсії на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 № 21-162вих21 з 01.04.2021 не заперечується ГУ ПФУ в Полтавській області, про що свідчить спірне рішення № 17 від 15.04.2021 про перерахунок пенсії.

Водночас предметом спору є застосовані у рішенні загальний процент розрахунку пенсії від заробітку (60 %) та обмеження пенсії позивача максимальним розміром у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

На час призначення позивачці пенсії особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (до 15.07.2015).

Так, статтею 50-1 вказаного Закону у редакції, чинній до 01.10.2011, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI у статтю 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII у статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри "80" замінено цифрами "70".

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII у статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри "70" замінено цифрами "60".

За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Водночас 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.

З набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Колегія суддів зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду щодо застосування статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ та статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII у аналогічних правовідносинах, висловленою у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20.

Таким чином, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність, з огляду на що, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вказаного вище не враховано судом першої інстанції, який помилково застосував до спірних правовідносин норми права, які втратили чинність.

Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу.

Щодо доводів позивачки в апеляційній скарзі про безпідставність обмеження її пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч.14 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою".

Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Відтак, ч.18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Відповідно доводи заявника апеляційної скарги про необхідність врахування під час розгляду цієї справи приписів Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII є безпідставними.

Водночас, відповідно до абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" не визнавалася Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.10.2020 по справі №686/2428/16-а.

Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаною вище нормою встановлювалося обмеження розміру виплачуваної пенсії, ця норма законодавства неконституційною не визнавалась, є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 по справі №359/3736/17.

У зв`язку з цим непереконливими є доводи заявника скарги з приводу того що, застосування норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в частині обмеження пенсії максимальним розміром до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності не можливе, з підстав того, що вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначається та виплачується саме за нормами цього Закону.

Оскільки позивачу перераховано пенсію на підставі норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, то саме норми цього Закону мають застосовуватися при вирішенні спору в цій справі.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивачки про звуження змісту існуючих прав на пенсійне забезпечення, позаяк матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що до проведення спірного перерахунку ОСОБА_1 отримувала пенсію в більшому розмірі, аніж після її перерахунку.

У спірних відносинах обчислена позивачці відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII пенсія перевищила її максимальний розмір лише після здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури № 21-162вих21 від 16.03.2021, тому відсутні підстави стверджувати про зменшення обсягу існуючих прав позивачки з огляду на те, що в кількісному розрахунку розмір пенсії позивачки не зменшився.

Також, колегія суддів ураховує, що перевищення максимального розміру пенсії позивача у спірних відносинах стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, тому до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку.

Враховуючи наведене, а також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.06.2020 по справі № 580/234/19 та від 28.10.2020 по справі № 686/2428/16-а, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині, що стосується перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

Підсумовуючи викладене вище, наведені в апеляційній скарзі доводи позивачки правильність висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що постановлене Полтавським окружним адміністративним судом рішення від 08.11.2021 підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України в частині задоволення вимог позову, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат на сплату судового збору суб`єета владних повноважень, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 440/10256/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 440/10256/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов