Справа № 400/12211/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 р. Справа № 400/12211/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122,
про:визнання неправомірним та скасування рішення від 11.11.21 № 04, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2021 року № 04 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за піком від 05.11.2021 року з врахуванням до страхового стажу:

періоду роботи згідно дублікату трудової книжки від 28.07.1988 року з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року;

періоду роботи згідно дублікату трудової книжки від 28.07.1988 року з 07.02.1992 року по 29.09.1992 року.

Ухвалою від 07.12.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справи за правилом спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Невраховані органом Пенсійного фонду записи в трудовій книжці про трудову діяльність не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Отже, виявлені недоліки у записах трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на пенсійне забезпечення.

ГУ ПФУ наладо відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач 1 зазначив наступне:

Згідно із даними трудової книжки (дублікат) НОМЕР_1 від 28.07.1988 року до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року, з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року та з 07.02.1992 року по 29.09.1992 року оскільки записи зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162.

Для зарахування вищезазначених періодів позивачу необхідно надати уточнюючі довідки відповідно до п. 3 Порядку № 637.

Ухвалою від 16.06.2022 року суд ухвалив розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог у наступній редакції:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2021 року № 04 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за піком від 05.11.2021 року з врахуванням до страхового стажу:

періоду роботи згідно дублікату трудової книжки від 28.07.1988 року з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року;

періоду роботи згідно дублікату трудової книжки від 28.07.1988 року з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року;

періоду роботи згідно дублікату трудової книжки від 28.07.1988 року з 07.02.1992 року по 29.09.1992 року.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

05.11.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», яка набрала чинності 30.03.2021 року, пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), викладено в такій редакції: «після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу».

Згідно п. 4.10. Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням положень Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою Позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Донецькій області.

За наслідками розгляду заяви позивача від 05.11.2021 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення від 11.11.2021 року № 04 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до норм Закону України № 1058.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року від 18 до 28 років.

Станом на момент звернення до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії, вік позивача становив 63 роки.

Страховий стаж позивача, врахований ГУ ПФУ в Донецькій області, становить 17 років 1 місяць 26 днів.

Невраховані періоди згідно оскаржуваного рішення: з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року, з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року та з 07.02.1992 року по 29.09.1992 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон України № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 235/1112/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно записів у дублікаті трудової книжки позивача:

- у період з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року позивач працював маляром 3-го рангу в СМУ «Житлобуд»;

- у період з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року позивач працював в «СПМК-568» тресту «Южсельспецмонтаж»;

- у період з 06.02.1992 року по 29.09.1992 року позивач працював начальником сантехнічної ділянки Миколаївської обласної будівельної монтажної організації.

Відмовляючи позивачу у врахуванні стажу, ГУ ПФУ в Донецькій області виходило з наступного:

- щодо періодів з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року та з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року записи про звільнення з роботи не завірені печатками підприємств;

- щодо періоду з 07.02.1992 ркоу по 29.09.1992 року у записі про звільненя з роботи є розбіжності між датою 29.09.1992 року та наказом від 05.11.1993 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок, у спірний період роботи позивача, був урегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (далі Інструкція № 162), яка застосовувалася до прийняття наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях».

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції № 162).

Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 року «Про трудові книжки робітників і службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 також закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії, яким позивачу також відмовленно у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів, винесено ГУ ПФУ в Донецькій області, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ в Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2021 року № 04 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) періоди роботи з 10.07.1980 року по 31.08.1980 року, з 01.07.1982 року по 21.03.1983 року та з 07.02.1992 року по 29.09.1992 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 05.11.2021 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.06.2022 року.

Суддя О.В. Малих