Справа № 640/18325/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Степанюка А.Г.,
суддів - Губської Л.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії, -
У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач-1, ГУ ДПС у м. Києві), Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач-2, ГУ ДПС у Київській області), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-3, ДПС України), в якому просила:
- зобов`язати Державну податкову службу України як орган, що забезпечує адміністрування податків та зборів та технічне супроводження інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, - виключити з інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомості про наявність податкових зобов`язань (податкового боргу (недоїмки)) за грошовими зобов`язаннями зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області внести податковою адресою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступну адресу: АДРЕСА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено:

«Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих Головним управління ДПС у Київській області, про нарахування ОСОБА_1 земельного податку від 05.12.2019 №-1007 на суму 14,87 грн; №-1007 на суму 169,73 грн; №-1007/2 на суму 101,84 грн; №-1007/1 на суму 5,94 грн.

Прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області податкові повідомлення-рішення від 05.12.2019 №-1007 на суму 14,87 грн; №-1007 на суму 169,73 грн; №-1007/2 на суму 101,84 грн; №-1007/1 на суму 5,94 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А, код ЄДРПОУ ВП 44096797) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.».

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду 30.05.2022 надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просить відшкодувати на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 500,00 грн.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2022 заяву призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У запереченні проти заяви ГУ ДПС у Київській області просило відмовити в її задоволенні у повному обсязі, наголошуючи, що, по-перше, витрати не є неминучими та є неспівмірними, завищеними і непропорційними з огляду на часткове відтворення змісту позовної заяви в апеляційній скарзі та незмінність лінії захисту, по-друге, засвідчення копій документів, що є додатками до апеляційної скарги, є технічною роботою і не потребує спеціальних знань.

Також ГУ ДПС у м. Києві подало заперечення, в якій просить залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що наданий до заяви акт виконаних робіт не містить відомостей про час, витрачений фахівцем у галузі права, на складання процесуальних документів, що унеможливлює визначення співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із часом, витраченим останнім на виконання відповідних робіт. Зауважує, що справа належить до категорії незначної складності, а предмет спору у ній не є складним і не потребує вивчення великого обсягу документів.

Заперечень від ДПС України не надійшло.

Розглянувши матеріали поданої заяви, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3 ст. 134 КАС України закріплюють для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги було заявлено вимогу про стягнення судових витрат. У межах визначених ст. 139 КАС України Позивачем було надано до суду апеляційної інстанції:

- копію додаткової угоди від 17.12.2021 №2 до договору від 10.12.2019 №05, пунктом 1.1 якої визначено, що за представництво інтересів ОСОБА_1 у Шостому апеляційному адміністративному суді адвокату виплачується адвокатський гонорар у розмірі 2 500,00 грн, оплата якого здійснюється після підписання сторонами акту виконаних робіт протягом 10 днів з моменту підписання такого акту (п. 1.2 додаткової угоди);

- копію рахунку-фактури від 23.05.2022 №02 на суму 2 500,00 грн;

- копію акту виконаних робіт №02 від 23.05.2022, в якому зазначено, що адвокатом надано клієнту послуги з: підготовки апеляційної скарги по справі №640/18325/20 та її подання до Шостого апеляційного адміністративного суду («а»);, засвідчення копій документів, що є додатком до апеляційної скарги («b»); представництва інтересів клієнта в апеляційній інстанції («c»); інформування клієнта про результати розгляду апеляційної скарги, отримання та передачі клієнту тексту судового рішення апеляційної інстанції («d»).

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням викладених Відповідачами -1 і -2 у запереченнях доводів, вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту наданого ОСОБА_1 акту виконаних робіт свідчить, що останній не містить зазначення кількості часу, витраченого адвокатом на вчинення кожної з визначених у пунктах «a» - «d» послуг. Викладене у свою чергу унеможливлює визначити обґрунтованість понесення Позивачем витрат.

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що послуги із засвідчення копій документів, що є додатками до апеляційної скарги, а також з інформування про результати розгляду апеляційної скарги, отримання та передачі клієнту тексту судового рішення апеляційної інстанції, не можуть бути включені до витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають присудженню з іншої сторони, оскільки стосуються виключно взаємовідносин між клієнтом та адвокатом з приводу оформлення процесуальних документів та організації роботи між ними і не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є за своєю природою правничою допомогою.

Крім іншого, судова колегія звертає увагу, що, як вірно підкреслено ГУ ДПС у Київській області, порівняльний аналіз змісту апеляційної скарги із позовною заявою свідчить, що частина їх положень є ідентичними.

Окремо суд апеляційної інстанції зауважує, що акт виконаних робіт №02 складено та підписано сторонами договору 23.05.2022, однак всупереч приписів п. 1.2 додаткової угоди від 17.12.2021 №2 до договору №05 від 10.12.2019, доказів здійснення оплати виконаних робіт протягом 10 днів з моменту підписання такого акту станом на 15.06.2022 Позивачем не надано.

Також судова колегія зауважує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 139 КАС України свідчить про відсутність правових підстав для присудження витрат у повному заявленому до відшкодування розмірі.

У постанові від 03.11.2021 у справі № 320/5284/19 Верховний Суд підкреслив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна) та відсутність детального опису наданих послуг і часу, витраченого адвокатом на виконання заявлених до відшкодування послуг, включенням до акту послуг, що не належать до юридичної допомоги, а також схожим змістом позовної заяви і апеляційної скарги та відсутністю доказів оплати таких послуг в установлені договором строки, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які Позивач просив компенсувати, не є обґрунтованим, співрозмірним та пропорційним до предмету спору, у зв`язку з чим заява про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 820/1719/18, від 29.01.2020 у справі № 826/16707/18, від 17.08.2020 у справі № 820/1683/18.

Судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 248, 252, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

М.І. Кобаль

Повний текст додаткової постанови складено та підписано 15 червня 2022 року.