Справа № 160/6833/21
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 червня 2022 року

м. Київ

справа № 160/6833/21

адміністративне провадження № К/990/13302/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №160/6833/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трес-Газ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2022 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 26.05.2022.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 16.11.2021, повний його текст складено 19.11.2021, відповідно останнім днем його оскарження з урахуванням вихідних було 20.12.2021, проте, касаційну скаргу направлено до суду поштою лише 26.05.2021, тобто з пропуском строку встановленого для цього.

ГУ ДПС заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційна скарга була подана 15.12.2021, проте, Верховний Суд ухвалою від 22.12.2021 її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Водночас роз`яснено, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги. Наступні касаційній скарги Верховний Суд повернув ухвалами від 25.01.2022, 11.04.2022, 17.05.2022. Просить врахувати введений на території України воєнний стан, визнати причини пропуску строку поважними і поновити пропущений строк.

Вирішуючи подане клопотання, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що вперше касаційну скаргу у цій справі ГУ ДПС подало 15.12.2021, проте, Верховний Суд ухвалою від 22.12.2021 її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Суд визнав недостатнім наведене у скарзі обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки касаційна скарга не містила належного обґрунтування у чому саме полягає помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми права, яку норму права судами застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника потребує висновку Верховного Суду. Обґрунтування формально зазначеної підстави для касаційного оскарження судових рішень (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України) зводилося до викладення обставин справи, цитування норм права і незгоди із наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, які передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 28.12.2021.

Наступні касаційні скарги у цій справі, які подавалися ГУ ДПС 14.01.2022, 10.02.2022, 25.04.2022 Верховний Суд повернув ухвалами від 25.01.2022, 11.04.2022, 17.05.2022 оскільки зміст касаційних скарг був ідентичним, тобто, так і не містили підстав для касаційного оскарження судових рішень. Копії зазначених ухвал ГУ ДПС отримало 01.02.2022, 02.05.2022 та 23.05.2022 відповідно.

Вп`яте касаційну скаргу у цій справі ГУ ДПС подало 26.05.2022, однак, зміст якої є ідентичним до попередньо поданої касаційної скарги, що свідчить про формальний підхід скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним мотивів суду касаційної інстанції, з яких подані касаційні скарги було повернуто.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Колегія суддів враховує, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, 17.05.2022 №341/2022 з 25.05.2022 на 90 днів (23.08.2022).

Державна податкова служба України видала наказ від 24.02.2022 № 243-о «Про встановлення простою у роботі Державної податкової служби України та її територіальних органів», яким запроваджено простій у роботі ДПС України та її територіальних органів, зокрема, ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Однак, з метою забезпечення реалізації державної податкової політики, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, здійснення повноважень, передбачених законом, наказом ДПС від 10.03.2022 № 168 «Про припинення простою у роботі» з 11.03.2022 припинено простій у роботі територіальних органів ДПС, в тому числі у роботі ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Колегія суддів зазначає, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо касаційну скаргу подає суб`єкт владних повноважень і не наводить належного обґрунтування причин, які унеможливили подання касаційної скарги у більш стислий строк.

ГУ ДПС у касаційній скарзі не зазначає, яким чином введення воєнного стану, а так само видача ДПС України наказу про встановлення простою в роботі, вплинуло на пропуск строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі, враховуючи, що строк на касаційне оскарження судових рішень закінчився 20.12.2021. Крім того, ГУ ДПС не зазначає як зазначені обставини вплинули на можливість врахування роз`яснень, наданих Верховним Судом в ухвалах від 22.12.2021 та 25.01.2022 задля повторного звернення до суду з належним чином оформленою касаційною скаргою.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення ГУ ДПС необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що наразі не сформульовано правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положення абзацу 9 частини п`ятдесят другої статті 15 Закону №481 у випадку надання платником податків до заяви на видачу ліцензії декларації про готовність об`єкта до експлуатації, якщо такий платник у своїй діяльності використовує модульні АЗС, проте уповноважений орган на видачу такої декларації не підтвердив факт її видачі (тобто отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавались/не погоджувались такими органами).

Як зазначає ГУ ДПС, підставою для анулювання ліцензії ТОВ «Трес-Газ» є саме не підтвердження Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області внесення інформації щодо видачі позивачу декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка була ним додана до заяви на отримання відповідної ліцензії, до заяви не додавалось жодних документів, які підтверджували факт використання модульних АЗС.

Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (далі - ДАБІ) на запит контролюючого органу надано відповідь, що відповідно до Реєстру відсутня інформація щодо видачі/реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а відтак така інформація стала підставою для висновку, що відповідні декларації, які були надані - ТОВ «Трес-Газ» разом із заявою на видачу ліцензії не видавались уповноваженим органом, що в свою чергу стало підставою для прийняття спірного розпорядження про анулювання ліцензій від 08.04.2021 №86-о.

На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли хибних висновків зазначивши, що у разі якщо у суб`єкта взагалі наявне право не подавати певний документ через відсутність у нього за законом такого обов`язку, то вказана норма, як підстава для анулювання ліцензії, не підлягає застосуванню.

Проаналізувавши зміст касаційної скарги у взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, є підстави вважати, що наведений скаржником висновок суду не був єдиною підставою для задоволення позовних вимог.

Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання ліцензій (реєстраційний №2000257 від 18.11.2020 і №2000243 від 17.09.2020) на право роздрібної торгівлі пальним за відповідними адресами, позивачем подані до контролюючого органу відповідно до норм чинного законодавства України заяви на отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним. До зазначених заяв позивачем долучені необхідні повні пакети документів, які передбачені нормами Закону №481/95-ВР, разом із правовстановлюючими документами на майно. Після отримання заяв з доданими до них документами, контролюючим органом видані позивачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що свідчить про те, що контролюючим органом належним чином перевірено надані суб`єктом господарювання документи та визнано їх достатніми для видачі ліцензій. Отже, при поданні до контролюючого органу позивачем документів для отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним позивачем були дотримані приписи статті 15 Закону №481/95-ВР.

Суд надав оцінку відповіді ДАБІ і зазначив, що оскільки декларації про готовність об`єктів до експлуатації були видані ще у 2011 році, то відповідь ДАБІ про відсутність інформації про реєстрацію таких у реєстрі або щодо незбереження їх в матеріалах архівних справ не свідчить про не видачу таких декларацій взагалі. При цьому, суд із посиланням на принцип "належного урядування", дійшов висновку, що позивач зареєструвавши в 2011 році декларації про готовність об`єкта до експлуатації в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, вправі очікувати від державних органів визнання цих документів, а останні в свою чергу за відсутності прямої вказівки в нормативно-правових актах про нечинність таких документів не справі самостійно визнавати їх нечинними (або недостовірними) та в подальшому скасовувати власні дозвільні документі (ліцензії).

Окрім того, суд зазначив, що зі змісту спірного розпорядження не встановлено, з яких фактичних підстав, на підставі яких доказів контролюючий орган дійшов висновку саме про подання позивачем документів, які не видавалися/не погоджувалися компетентними органами, отже оскаржене розпорядження як акт індивідуальної дії, який повинен бути чітким, конкретним та вмотивованим, не містить конкретних підстав та мотивів його прийняття контролюючим органом.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив наявність правових та фактичних підстав для прийняття вказаного розпорядження щодо анулювання позивачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним. Судове рішення вмотивоване тим, що в тексті оскаржуваного розпорядження від 08.04.2021 № 86-о відсутні дані про те, які саме документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися уповноваженими органами, натомість, матеріали справи не містять доказів того, що для отримання ліцензій позивачем були подані документи, які не видавалися або не погоджувалися відповідними органами, або доказів того, що у таких документах позивачем наведено недостовірні дані. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що покладеними в основу оскаржуваного рішення обставинами, відповідач фактично вказує про неправомірність видачі позивачу спірних ліцензій. Однак, потреба виправити минулу помилку, допущену державним органом, не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Однак, касаційна скарга обґрунтована незгодою виключно з одним із висновком суду першої інстанції, який фактично був додатковою підставою для задоволення позовних вимог, що унеможливлює встановити взаємозв`язок доводів касаційної скарги з вимогами про скасування судових рішень у повному обсязі та ухвалення нового про відмову в позові.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №160/6833/21 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко