Справа № 640/18805/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О. Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальна ресторанна група - Україна» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальна ресторанна група - Україна» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобальна ресторанна група - Україна» (далі - позивач, апелянт, ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якому просить:

- скасувати наказ ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 №4650-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 провадження у адміністративній справі закрито.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 по справі №816/228/17, суд першої інстанції встановив, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна» звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 про закриття провадження у справ та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції помилково встановлено факт допуску відповідача до перевірки, призначеної наказом від 07.06.2021 №4650-п, а оспорюваний наказ як акт індивідуальної дії не було реалізовано шляхом його застосування, оскільки позапланова перевірка ще не була розпочата.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві від 04.03.2020 № 2489 призначено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна».

Податкова перевірка позивача мала розпочатись з 17.03.2020, однак з огляду на запровадження карантину перевірка була зупинена з 18.03.2020 по 31.05.2020.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 29.05.2020 №82367/10/26-15-05-01-01 повідомлено, що перевірку позивача зупинено по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Відповідачем 09.02.2021 винесено наказ № 1218-п «Про поновлення термінів проведення документальних планових виїзних перевірок», яким перевірку Позивача поновлено з 10.02.2021.

Перевірку позивача 17.03.2021 знову було зупинено на підставі наказу відповідача від 17.03.2021 № 2342-п, у зв`язку із хворобою головного бухгалтера. Проведення перевірки тривалістю 5 робочих днів поновлено з 27.04.2021 наказом відповідача від 26.04.2021 № 3488-п.

Позивачем 17.05.2021 отримано Акт від 13.05.2021 № 38755/Ж5/26-15- 07-01-01/38321216 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна".

Користуючись своїм правом, позивач 26.05.2021 подав заперечення та зауваження на Акт перевірки (надалі - «Заперечення») у порядку, передбаченому пунктом 86.7 статті 86 ПКУ.

Під час розгляду заперечень 11.06.2021 позивач отримав від відповідача:

- лист «Про надання інформації» від 09.06.2021 № 14047/1/26-15-07-01-01;

- копію наказу від 07.06.2021 № 4650-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна».

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, в постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок.

Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу (про проведення перевірки) колегія суддів Великої Палати Верховного Суду зазначила наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Крім іншого, ВП ВС зазначила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та у судовому порядку загалом.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуваний наказ від 07.06.2021 №4650-п не реалізовано, оскільки документальна позапланова перевірка, призначена оскаржуваним наказом, ще не була розпочата.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 2.1 оскаржуваного наказу (том 1, а.с.62) начальнику управління податкового аудиту у сфері матеріального виробництва наказано забезпечити проведення документальної позапланової перевірки позивача протягом 10 робочих днів після завершення мораторію на проведення документальних перевірок.

Мораторій на проведення документальних перевірок встановлено п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період дії карантину.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, передбачено, що карантин установлено до 31.03.2022.

Відтак, мораторій на перевірки діяв на момент винесення оскаржуваної ухвали та звернення апелянта із апеляційною скаргою.

Таким чином, судом першої інстанції помилково встановлено, що оскаржуваний наказ, як акт індивідуальної дії, був реалізований шляхом його застосування, оскільки позапланова перевірка ще не була розпочата.

Стосовно вищезазначеної правової позиції ВП ВС у справі № 816/228/17, застосованої судом першої інстанції при вирішення даного спору, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у справі №816/228/17 предметом позову є наказ про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки та акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки вже після допуску представників податкового органу до перевірки.

Разом з тим у даній справі позивачем оскаржується наказ від 07.06.2021 №4650-п, тобто інший наказ про призначення іншої перевірки, відтак допуск та початок проведення перевірки станом на день подання позовної заяви ще не настав.

Враховуючи вищевикладене, правова позиція ВП ВС, висловлена у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 не є релевантною для даної справи, а підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України відсутні.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стосовно заявленої у прохальній частині вимоги апелянта присудити з Державного бюджету на його користь здійснені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 481,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Разом з тим, частиною другою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами першою та шостою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Системний аналіз положень адміністративного процесуального законодавства надає підстави стверджувати, що розподіл судових витрат здійснюється в разі ухвалення відповідного кінцевого судового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Водночас, жодною нормою ані КАС України, ані Закону України «Про судовий збір» не передбачено стягнення, зокрема на користь позивача, понесених стороною судових витрат на апеляційне оскарження ухвали суду про закриття провадження, зокрема, у разі скасування такої ухвали.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 823/1907/15.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Глобальна ресторанна група - Україна» оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі, а не кінцеве судове рішення. Відтак, посилання апелянта на положення статті 139 КАС України не є застосовними у даному випадку за умов скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для подальшого розгляду по суті позовних вимог.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення на користь заявника, який є позивачем у цій справі, судових витрат, понесених ним на оскарження ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальна ресторанна група - Україна» задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі №640/18805/21 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко