Справа № 260/1435/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 260/1435/21
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2017 по 31.12.2017 включно;

визнати протиправними дії щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, що виразилися у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 включно, в день виключення зі списків частини 15.04.2021;

зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2017 по 31.12.2017 включно;

визнати протиправними дії щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, що виразилися в невиплаті грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої пункту 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах від 01.08.2012 № 702 (далі Постанова №702), за період з 2017 по 2021 роки (25 днів), в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) - 15.04.2021, на виконання вимог абзацу 2 п. 5 Розділу XXXI Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 15.03.2018 року за №200 (далі Інструкція №200) та абзацу 3 пункту 242 Розділу XII Положення №1153/2008;

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої пунктом 180 Положення № 1153/2008 та Постанови №702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів), виходячи з грошового забезпечення за останні 12 календарних місяців що передували дню звільненню з військової служби (виключенню зі списків особового складу частини) - 15.04.2021, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (далі Порядок №44);

визнати протиправним виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 за наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання абзацу 1 пункту 242 Положення №1153/2008 та частини 3 пункту 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі Інструкція №170);

стягнути грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 42877,67 грн, згідно довідки №20 від 15.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;

визнати протиправним наказ від 15.04.2021 №82 в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата - позивача стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ;

скасувати пункт наказу від 15.04.2021 №82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого солдата стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ;

зобов`язати, після скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.04.2021 №82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого солдата стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , видати наказ (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків;

зобов`язати внести зміни до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №12 від 12.03.2021 (по особовому складу) в частині вислуги років;

зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення за займаною посадою стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , згідно штатного розкладу, починаючи з 15.04.2021 по день фактичного виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів;

стягнути додаткові види грошового забезпечення, починаючи з 15.04.2021 по день фактичного виключення зі списків особового складу із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, виходячи з такого розрахунку:

компенсація за невикористані основні відпустки;

компенсація за невикористані додаткові відпустки, що передбачена Постановою №702, Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12. 1991 № 20ІІ-XII (далі Закон №20ІІ-ХІІ), пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII);

матеріальна допомога на оздоровлення;

матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;

компенсації за неотримане речове майно;

компенсації за продовольче забезпечення.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 та, у зв`язку із закінченням його строку, відповідно до наказу від 15.04.2021 №82, був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення даної військової частини.

Водночас, як стверджує позивач, командир ВЧ НОМЕР_1 , звільняючи його з військової служби та виключаючи зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не провів з ним належних розрахунків, а саме:

не здійснив виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2017 по 31.12.2017;

не виплатив грошову компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки;

не виплатив компенсацію за неотримане речове майно.

Зазначаючи про незаконність наказу про його виключення зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, ОСОБА_1 , з покликанням на Положення № 1153/2008, наголошує, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається, без його згоди, зі списків особового складу військової частини. Позивач заперечує обставини надання згоди на виключення зі списків особового складу військової частини.

На обґрунтування своєї позиції про зобов`язання нарахувати та виплатити йому, починаючи з 15.04.2021 (дата наказу про звільнення) грошове забезпечення за посадою, яку він займав по день фактичного виключення зі списків особового складу, з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 10.05.2019 у справі №814/1113/16, де зазначено що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе лише за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише за згодою такого військовослужбовця.

Мотивуючи вимоги про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач зазначив, що така виплата передбачена Законом №20ІІ-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» (далі Порядок №178).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року, ухваленого за результатом розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2017 по 31.12.2017 включно та зобов`язав, за вказаний період, її нарахувати та виплатити.

Також суд визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 2017 по 2021 роки в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) 15.04.2021 та зобов`язав, за вказаний період, її виплатити пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах за період з 2017 по 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 15.04.2021.

Окрім того, суд визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 42877,67 грн. згідно довідки №20 від 15.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі та зобов`язав її нарахувати та виплатити у вказаній сумі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 15.04.2021 №82, в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу та зобов`язання видати новий наказ про виключення зі списків особового складу частини, але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків, суд відмовив.

Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про обов`язок ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та стягнути додаткові види грошового забезпечення, починаючи з 15.04.2021 по день фактичного виключення зі списків особового складу.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, виходив з таких обставин.

По-перше, суд наголосив, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Аналізуючи нормативно-правові акти, що регулюють проведення індексації, суд відзначив про її обов`язковість, за умови зростання споживчих цін (інфляції).

З огляду на відсутність доказів про нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд зробив висновок про протиправність таких дій та про обов`язок ВЧ НОМЕР_1 провести відповідні нарахування та виплати.

По-друге, суд першої інстанції зазначив про встановлення чинним законодавством обов`язку роботодавця, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби виплачувати, останньому компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Суд відкинув доводи відповідача про відсутність у позивача права на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, пов`язаної з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, з підстав отримання, останнім, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій, зазначивши про неправильне тлумачення відповідачем законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні вимог про обов`язок роботодавця нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію з відповідними відрахуваннями та компенсаціями податків та інших обов`язкових платежів, суд першої інстанції зазначив про їх передчасність.

Далі, вважаючи необґрунтованими вимоги про незаконне виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення, суд зазначив, що таке виключення відбулося за його згодою. Суд заявив про відсутність доказів про звернення ОСОБА_1 до керівництва ВЧ НОМЕР_1 з приводу виплати індексації грошового забезпечення з 01.04.2017 по 31.12.2017 та грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за 2017-2021 роки та про відсутність доказів, що відповідач відмовив йому у виплаті цих коштів.

Вирішуючи питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 42 877,67 грн, згідно довідки №20 від 15.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, суд вказав, що доводи ВЧ НОМЕР_1 про відсутність коштів на виплату такої компенсації є безпідставними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що воно ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ВЧ НОМЕР_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

Також скаржник наголошує про необґрунтованість рішення, в частині обов`язку ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно.

Доводи апеляції складаються з таких підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині наявності в ОСОБА_1 права на отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, що передбачена пунктом 180 Положення №1153/2008, скаржник зазначив про неврахування судом першої інстанції абзацу 3 частини 4 статті 10 -1 Закону №20ІІ-ХІІ.

Так, як зазначає скаржник, дана норма встановлює, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Отож, ураховуючи те, що ОСОБА_1 , являючись учасником бойових дій, обрав для себе отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, яка встановлена для вказаної категорії осіб, він, відповідно позбавлений права на отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, скаржник, передусім, указує, що відповідно до наказу від 15.04.2021 №82 про виключення позивача зі списків ВЧ НОМЕР_1 , вона була йому нарахована, а виплата була проведена після надходження відповідних бюджетних асигнувань, а саме 25.11.2021.

ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 2017 року по 2021 рік проходив військову службу за контрактом в Національній гвардії України, Західного оперативно-територіального об`єднання ВЧ НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.

13.04.2021 ОСОБА_1 на ім`я керівництва подав рапорт, де, відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008 надав згоду на виключення його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення до проведення з ним розрахунку за неотримане речове майно.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.04.2021 року №82 був припинений контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону та звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби за наказом командира частини від 12.03.2021 № 12 о/с у запас, у зв`язку із закінченням строку контракту 15.04. 2021 та для взяття на військовий облік направлений до Ширяївського РТЦК та СП Одеської області.

За наведеним наказом ОСОБА_1 , зокрема, була виплачена компенсація за невикористані 70 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017 2021 роки, що передбачена Законом №3551-XII.

Також, в наказі зазначено про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 42 877,67 грн, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Відповідно до платіжного доручення №4521 від 25.11.2021 ОСОБА_1 була виплачена компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 42 877,67 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

За проведеним аналізом рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що предметом апеляційного розгляду є наявність у позивача права на отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, а також, обґрунтованість висновків суду першої інстанції про обов`язок скаржника нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Вирішуючи перше спірне питання, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Абзаци перший - четвертий пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII унормовує, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пункт 12 статті 12 Закону №3551-XII встановлює для учасників бойових дій такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Верховний Суд, розглядаючи подібні правовідносини щодо права військовослужбовця на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні додаткові відпустки, які призначаються за різними підставами, в постанові від 31.03.2021 у справі №520/7314/2020 зробив такий висновок.

Верховний Суд зауважив, що додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, а додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII. Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.

На відміну від відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII, право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особам, прирівняним до них.

У згаданій справі суд касаційної інстанції встановив, що позивачу як учаснику бойових дій нараховано грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, проте, останній також претендує на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період несення ним військової служби, виконання обов`язків за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Тобто позивач претендує на компенсацію щорічних додаткових відпусток, що передбачені двома різними законами.

Водночас, відповідно до абзацу 3 частини статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону.

Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

За таких умов, Верховний Суд робить висновок, що нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, і навпаки.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо призначення та виплати йому компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2017 по 2021 роки, оскільки у зазнаваному періоді позивач фактично обрав вид додаткової щорічної відпустки, як учасник бойових дій.

Переходячи до вирішення другого спірного питання щодо обов`язку ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає таке.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 провести дії щодо нарахування вказаної компенсації, адже, остання, відповідно до наказу від 15.04.2021 №82 була нарахована позивачу, але не виплачена у зв`язку з відсутністю фінансування. До прийняття судом рішення в даній справі, ВЧ НОМЕР_1 виконала свій обов`язок щодо проведення відповідних виплат, тобто оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Зі змісту цієї норми випливає, що провадження у справі на підставі даного пункту частини першої статті 238 КАС України може бути закритим за наявності таких обов`язкових умов: виправлення суб`єктом владних повноважень у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності порушень; відсутності підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Для визнання дій протиправними недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

З урахуванням того, що компенсація за неотримане речове майно не була своєчасно виплачена позивачу у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування і ВЧ НОМЕР_1 виправило оскаржуване порушення, немає підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання протиправними дії відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, відповідно до статті 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції в частині обов`язку нарахувати та виплатити компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2017 по 2021 роки та в частині обов`язку нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за той же період.

Відповідно до статті 317 КАС України, такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права, тобто неправильне їх тлумачення, що призвело до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України не передбачено.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 319, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року в частині обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2017 по 2021 роки та в частині обов`язку нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за той же період скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням та про обов`язок її нарахувати та виплатити відмовити.

Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 42 877,67 грн закрити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.06.2022.