Справа № 120/3868/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2022 р. Справа № 120/3868/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з 01.07.2019, не зважаючи на рішення суду, якими зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, втретє застосував обмеження розміру пенсії позивача після проведених ним (відповідачем) перерахунків відповідно до вимог нормативно-правових актів України з пенсійного забезпечення та виплачує пенсію у зазначеному ним "сталому розмірі" з урахуванням максимального розміру, який значно менше, ніж нарахований у підсумку розмір пенсії позивача з надбавками.

На думку позивача, ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправно обмежено пенсію максимальним розміром, чим порушено його конституційне право на соціальний захист.

Обґрунтовуючи протиправність дій відповідача, позивач зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статі 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII) вказані норми визнано такими, що не відповідають Конституції України. При цьому у зазначеному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України. Тому позивач вважає, що законні підстави для обмеження розміру його пенсії відсутні.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 17.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлений відповідачу строк для подання відзиву на позов.

07.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ч.7 ст. 43 Закону № 2262-XII, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі- Закон №3668-VI) та ч. 7 ст. 43 Закону 2262-XII, ст. 2 Закону №3668-VI. Зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі №120/4677/21-а, яке набуло законної сили 15.07.2021, Головним управлінням з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% від відповідних сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром. Крім того, відповідач вказує, що на виконання рішень судів, якими зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Відповідач звертає увагу, що рішенням суду у справі №120/4677/21-а надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром саме з 01.04.2019, тобто предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії та розмір виплачуваної пенсії в судовому рішенні не встановлювався. Відтак, як зазначено у відзиві, після виконання рішення суду пенсія виплачується в сталому розмірі на дату, з якої судом було зобов`язано провести перерахунок пенсії, а саме 31512,50 грн.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, підстави для здійснення виплати пенсії позивачеві без урахування обмеження її максимального розміру з 01.07.2019 відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, де отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України № 2262-XII.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 30.06.2011, включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, в Департаменті соціальної політики, що підтверджується довідкою від 27.09.2017 № 3019.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі №120/469/20-а, з поміж іншого, визнано протиправним дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо застосування обмежень максимального граничного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2018; зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її граничного розміру з урахуванням проведених виплат за період з 01.01.2018 по день, з якого почнеться виплата перерахованої пенсії.

На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 01.01.2018 без обмеження її граничного розміру.

В подальшому рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі № 120/7881/20-а визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії з 01.04.2019, відповідно до довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області від 05.10.2020 за №4701-5259/01 47-15, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704). Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області від 05.10.2020 за №4701-5259/01 47-15, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII та положень Постанови № 704, з врахуванням раніше виплачених сум із 01.04.2019.

На виконання вказаного рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 05.10.2020 за №4701-5259/01 47-15, виданої ГУ ДСНС у Вінницькій області. Однак при проведені такого перерахунку відповідачем повторно зменшено основний розмір пенсії позивача з 88% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Також застосовано обмеження пенсійної виплати максимальним розміром .

Вважаючи наведені дії відповідача протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі №120/4677/21-а визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо зменшення з 01.04.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років із 88% до 70% сум грошового забезпечення під час її перерахунку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі № 120/7881/20-а та із застосуванням обмеження виплати перерахованої пенсії максимальним граничним розміром. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88 % від відповідних сум основних та додаткових видів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат за період з 01.04.2019 по день, з якого почнеться виплата перерахованої пенсії.

На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 01.04.2019 без обмеження її граничного розміру.

Листом від 07.09.2021 за № 0200-0202-8/55038 на запит позивача від 02.09.2021 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило позивача, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 120/4677/21-а з 01.04.2019 здійснено перерахунок його (позивача) пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88 % від відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром. На виконання рішень судів, якими зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, як зазначено у листі, пенсія з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок. Відповідач також вказав, що рішенням у справі №120/4677/21-а надавалась оцінка спірним відносинами щодо виплати пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром, а саме з 01.04.2019, при цьому судом розмір пенсії до виплати не встановлювався. А відтак, як зазначило ГУ ПФУ у Вінницькій області, після виконання рішення суду пенсія виплачується у сталому розмірі на дату, з якої судом зобов`язано провести перерахунок пенсії, а саме 31512,50 грн.

В іншому листі від 08.10.2021 № 0200-02002-8/63086 за результатами повторного розгляду запиту позивача від 02.09.2021 ГУ ПФУ у Вінницькій області навело розрахунки пенсії позивача з 01.04.2019, з 01.07.2019, з 01.12.2019, з 01.07.2020, з 01.152.2020 та з 01.07.2021.

Листом від 04.05.2022 № 3543-3540/С-02/8-0200/22 на заяву ОСОБА_1 від 03.05.2022 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" позивачеві проведено перерахунок пенсії, проте виплата пенсії буде проводитися у розмірі, визначеному на дату, з якої судом зобов`язано здійснити перерахунок, 31512,50 грн.

Вважаючи наведені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено право громадяни на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон № 2262-ХІІ.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 № 107-VI внесено зміни до Закону №2262-XII, а саме доповнено статтю 43 новою частиною сьомою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.07.2011 прийнято Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

За приписами абзацу першого пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно із Законом № 3668-VI внесено зміни до Закону № 2262-XII, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, а саме частину 7 ст. 43, яку викладено в наступній редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016 норм частини 7 статті 43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Щодо посилань відповідача на ст. 2 Закону № 3668-VI, то суд зазначає, що норми ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" кореспондуються з положеннями ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Тобто вказане означає, що починаючи із 2017 року ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17 та від 31.03.2021 у справі № 815/3000/17.

Крім цього суд звертає увагу й на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість "негативної нормотворчості" проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.

Зокрема, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 08.06.2016 № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.

Отже, сам факт визнання такого обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає статті 117 Конституції України свідчить про протиправність застосування аналогічних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" при перерахунку пенсії позивача.

Таким чином, посилання на чинність положень Закону №3668-VI, враховуючи те, що вказаний нормативний акт визначає загальні правила щодо заходів реформування пенсійної системи та не спростовує неконституційність частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII з 20.12.2016 на підставі Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, є необґрунтованими.

Як видно із матеріалів справи, позивачеві проводились перерахунки розміру підвищення як інваліду війни 3 групи у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму. Разом з тим, зміна розміру підвищення не впливала на розмір пенсії до виплати, оскільки пенсія позивачеві виплачувалася у сталому розмірі 31512,50 грн, який, на переконання відповідача, відповідає розміру на дату, з якої судом зобов`язано провести перерахунок пенсії, тобто з 01.04.2019.

Таким чином, відповідач з 01.04.2019 до теперішнього часу залишив розмір пенсії позивача незмінним та виплачує її у сумі 31512,50 грн, що підтверджується відповідними розрахунками.

Поряд із цим, відповідачем не наведено жодної норми законів чи інших нормативно-правових актів, якими б визначалося право відповідача визначати сталий розмір пенсії та не враховувати при цьому зміни складових пенсії.

Оцінка посиланню відповідача на ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII та ст. 2 Закону №3668-VI у підтвердження правомірності своїх дій надана судом вище.

Відтак, дії відповідача щодо виплати позивачеві пенсії з урахуванням обмеження її максимального розміру на рівні 31512,50 грн, починаючи з 01.07.2019, суд вважає протиправними.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи протиправність дій відповідача щодо виплати позивачеві пенсії з урахуванням обмеження її максимального розміру на рівні 31512,50 грн, починаючи з 01.07.2019, наявні підстави для зобов`язання відповідача з 01.07.2019 виплачувати позивачеві пенсію без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За приписами частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням обмеження її максимального розміру на рівні 31512,50 грн, починаючи з 01.07.2019.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 з 01.07.2019 пенсію без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович