Справа № 160/11312/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/11312/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Маковська О.В.) в адміністративній справі №160/11312/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, викладену у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 306 від 30 грудня 2020 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, враховуючи раніше виплачені суми.

В обґрунтування позову зазначено, що при звільненні з військової служби відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби лише за 3 роки, в той час як за інші 10 років служби грошова допомога не нарахована та не виплачена.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано доводи відповідача, про те, що одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу виплачені з урахуванням повних календарних років проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме за 3 роки, а до вислуги років зараховано проходження служби в інших (правоохоронних) органів, а тому виплату здійснено у відповідності до норм законодавства. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду, який складає один місяць, відповідно до ст. 122 КАС України (проходження публічної служби).

Позивач не скористався правом подання відзиву.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, вказане підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 06.11.2015.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується записами в трудовій книжці позивача, останній:

-з 22.11.2006 по 06.11.2007 проходив службу в Збройних Силах України (запис №3);

-з 16.05.2008 по 05.12.2014 проходив службу в підрозділах МНС та ДСНС України (запис №4);

-з 11.02.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ (запис №5 та №6);

-з 07.11.2015 по 27.11.2017 проходив службу в органах Національної поліції (запис №7 та №8).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2017 №161 позивача зараховано до списків особового складу військової частини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2020 №306 позивача виключено зі списків особового складу військової частини. В наказі зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 13 років 02 місяці 16 діб пільгова 03 роки 04 місяці 04 діб.

Позивач 15.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за 10 років служби. В заяві зазначено, що грошова допомога виплачена лише за 3 роки.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем відповіді на заяву позивача.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку про його обґрунтованість.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним у справі є правомірність виплати одноразової грошової допомоги за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги років 10 років і більше.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей(далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно зі ст.1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1-2 Закону №2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.2 ст. 15 Закону № 2011 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1частини 2 статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393).

Так, за змістом статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Порядку N 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому, суд зазначає, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Більш того, законодавець не надає визначень ні календарної вислуги років, ні пільгової вислуги років. Правовими нормами Порядку № 393 та Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Враховуючи вказані правові норми вбачається, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби . При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей є наявність вислуги 10 років і більше .

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Наведена правова позиція вже була викладена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17, у постанові від 24.11.2020р. справа №822/3008/17.

Отже, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням строку контракту за наявності вислуги років в календарному обчисленні - 13 років 02 місяці 12 діб, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 статті 15 Закону № 2011-XII. Розмір такої допомоги визначається у вигляді 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 10 повних календарних років служби позивача.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є вірними.

Доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів відхиляє, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 07.02.2022р. справа № 420/7697/21, від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18

Так у зазначених постановах Верховний Суд дійшов висновку, що у даних правовідносинах необхідності керуватися частиною другою статті 233 КЗпП при зверненні особи з вимогами нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, визначеної частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в адміністративній справі №160/11312/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак