Справа № 640/34042/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В.,Карпушової О.В.,

за участю секретаря Ольховській М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргуМіністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року по справі за заявою особи, що може отримати статус позивача у справі - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1,до особи, що може отримати статус відповідача - Міністерства юстиції України,особа, що може отримати статус третьої особи - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (як особа, що може отримати статус позивача у справі) звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

- зупинення дії п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021 №4096/5 «Про задоволення скарги».

- зобов`язання Міністерства юстиції України та Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказана заява обґрунтована тим, що оскаржуваний наказ, яким тимчасово заблокований доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один місяць, порушують її право на працю, а відтак, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації останньої.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року заяву про забезпечення позовузадоволено частково, шляхом зупинення дії п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021 №4096/5 «Про задоволення скарги».

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що проведення державної реєстрації нотаріусом, як державним реєстратором, обов`язково здійснюється із використанням Державного реєстру прав, а тому блокування позивачу доступу до такого реєстру фактично унеможливлює здійсненнянею професійної діяльності та відповідно отримання доходу. Крім того, відновити її ділову та професійну репутацію після зупинення діяльності як державного реєстратора внаслідок блокування доступу до Державного реєстру прав буде складно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати в частині задоволених вимог заяви. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що заява про забезпечення позову фактично зводиться до неправомірності наказу «Про задоволення скарги» №4096/5 від 15.11.2021, що підлягає вирішенню при розгляді позову по суті і не може вирішуватись під час розгляду заяви про забезпечення позову. При цьому, задоволення заяви про забезпечення позову фактично вказує на вирішення справи по суті. Крім того, зазначає, що накази Міністерства юстиції виконуються у невідкладному порядку після підписання, тобто станом на сьогодні наказ є виконаним у повному обсязі.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду представники сторін до суду не прибули, тому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, судом установлено, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5868 від 15.08.2005.

15.11.2021 Міністерством юстиції України видано наказ №4096/5, яким відповідно до пп. «а», «г» п.2 ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» задоволено скаргу ОСОБА_2 ,внаслідок чого скасовано рішення від 28.04.2021 №57904797, прийняте нотаріусом ОСОБА_1, та тимчасово блоковано доступ їй як приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць.

Наведене стало підставою для звернення позивачки із заявою про забезпечення позову до подання позову.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що з метою захисту прав та інтересів особи суд за її заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням особи.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, що можуть бути нею заявлені.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення позову мають бути адекватними та співмірними.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом подальших позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Як було зазначено вище,заявник є приватним нотаріусом та здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5868 від 15.08.2005, що пов`язана з доступом до єдиних та державних реєстрів.

В той же час, спірним рішенням Міністерства юстиції України блоковано доступ приватному нотаріусу ОСОБА_1 лише до одного реєстру, а саме до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому таке блокування є тимчасовим - строком на 1 місяць.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV(далі - Закон № 1952-IV) у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса.

Згідно з ч.4 ст.3 Закону України «Про нотаріат» 02.09.1993 № 3425-XIIнотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Таким чином, у випадку застосування блокування доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, останній не позбавляється права на працю та він може здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення реєстрації у такому реєстрі, що, в свою чергу, спростовує доводи стосовно фактичного позбавлення позивача можливості отримання доходу від своєї професійної діяльності.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 24.04.2020 у справі №160/9698/19.

Колегія суддів звертає увагу, що дія рішення Міністерства юстиції України, яке просить зупинити позивач в рамках вжиття заходів забезпечення позову, обмежена в часі і його зупинення фактично указує на вирішення позовних вимог в адміністративному спорі по суті з огляду на їх тимчасовий характер.

Тимчасове блокування доступу приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є формою притягнення державного реєстратора до відповідальності та спрямовано на попередження майбутніх порушень у сфері державної реєстрації при виконанні приватним нотаріусом власних повноважень і така відповідальність завжди носить негативний характер щодо особи, до якої вона застосовується, як захід примусу.

Доводи позивача, що вказаним наказом Міністерства юстиції України від 15.11.2021 №4096/5 здійснено втручання у право заявника на працю не приймається колегією суддів, оскільки вимагає оцінки пропорційності застосованого заходу вчиненому проступку, що не допустимо при вирішенні питання забезпечення позову.

Суд зауважує, що Міністерством юстиції України вжито заходи, які прямо передбачені в п.«г» ч.6 ст.37 Закону № 1952-IV.

Щодо визначеної заявником підстави для забезпечення позову в частині наявності ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на стадіїз`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №640/1305/20.

Очевидна протиправність рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень це прийняття ним таких рішень (вчинення дій, допущення бездіяльності), які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб`єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

При цьому, право Міністерства юстиції України приймати накази за наслідками розгляду скарг, в тому числі шляхом тимчасового блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, прямо встановлено ч.6 ст.37 Закону № 1952-IV.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, не підтверджена належними і допустимими доказами, в тому числі щодо необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення порушених (оспорюваних) прав позивача у разі наявності таких.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, чим порушив норми процесуального права, а саме ст.ст. 150,151 КАС України, відтак ухвалу слід скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерстваюстиції України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволені заяви особи, що може отримати статус позивача у справі - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова