Справа № 120/3864/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2022 р. Справа № 120/3864/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача період його роботи з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року водієм у ФОП ОСОБА_2 та призначити і виплачувати з 14.04.2022 року позивачеві пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач листом від 22.04.2022 року відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача період його роботи водієм у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року, та відповідно відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу. Як підставу відмови у зарахуванні зазначеного страхового стажу, відповідач вказав, що трудові відносини позивача з ФОП ОСОБА_2 не оформлені відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України (приватний підприємець зобов`язаний був зареєструвати трудовий договір між підприємцем та найманим працівником у службі зайнятості в тижневий термін та за вказаний період відсутні дані ОК-5). Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки період його роботи водієм з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року підтверджується записами в трудовій книжці.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача та рішення від 20.04.2022 року № 37.

06.06.2022 року за вх.№30293 до відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що право на призначення пенсії за віком мають особи віком 60 років за наявності страхового стажу на момент звернення з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року 29 років. За результатами розгляду документів, наданих позивачем із заявою про призначення пенсії, до його страхового стажу не зараховано період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року, оскільки трудові відносини не були оформлені відповідно до чинного законодавства, а відтак страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення йому пенсії. Відповідач вказує, що у нього відсутні дані про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 трудового договору з найманим працівником - позивачем у службі зайнятості, повідомлення відповідних органів про прийняття працівника на роботу та щомісячну сплату страхових внесків, надання звітності до органів адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, відповідно до довідки форми ОК-5 відомості про сплату страхових внесків за період з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року відсутні. З огляду на викладене, дана позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Разом із відзивом відповідачем надано витребувані докази.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач по досягненню 60-річного віку, 14.04.2022 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», надавши при цьому необхідні документи.

Відповідач за наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням № 37 від 20.04.2022 року відмовив у призначенні позивачеві пенсії, зазначивши, що до його страхового стажу не зараховано період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року оскільки дані трудові відносини не оформлені відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України (приватний підприємець зобов`язаний був зареєструвати трудовий договір між підприємцем та найманим працівником у службі зайнятості в тижневий термін та за вказаний період відсутні дані ОК-5).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, для призначення пенсії за віком необхідне дотримання таких умов як досягнення 60-річного віку та наявність необхідного страхового стажу.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з нормами ст. ст. 14, 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків є страхувальники (роботодавці), які зобов`язані сплачувати страхові внески за застрахованих осіб (працівників) до органів Пенсійного фонду України.

За нормами ст. 24 Закону №1058-IV:

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша);

- страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга);

- періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано ст. 21 Закону № 1058-IV. Як зазначено в ч.2 цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Ч. 3 ст. 21 Закону № 1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частину персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 18.06.2014 року затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення № 10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п. 6 р. V Положення № 10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення. Так, додатком 4 до цього Положення затверджено форму довідки ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З системного аналізу наведених положень вбачається, що страховим стажем є період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. Платниками зазначених внесків є страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат відображаються в персональній електронній обліковій картці. Індивідуальні відомості про застраховану особу також відображаються у довідці форми ОК-5.

Положеннями ст. 106 Закону № 1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв

Ст. 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Матеріалами справи підтверджується наступне.

В трудовій книжці позивача НОМЕР_1 під номером 16 міститься запис про його прийняття з 01.11.1999 року на посаду водія у ФОП ОСОБА_2 . Записом №17 позивача 30.03.2001 року звільнено з вказаної посади. В довідці форми ОК-5 відомості про сплату страхових внесків за позивача в період з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року відсутні. Відтак, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 01.11.1999 року по 30.03.2001, оскільки ФОП ОСОБА_2 не сплатив за цей період страхові внески та не подав звітність про нарахований позивачу заробіток. При цьому, відповідач не заперечує факту працевлаштування позивача у ФОП ОСОБА_2 в період з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року та достовірності внесених до трудової книжки записів.

Оцінюючи такі мотиви відповідача, суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 01.03.2021 року у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 року у справі № 343/659/17). Так, суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працювала.

Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, суд доходить до висновку про протиправність відмови відповідача у зарахуванні періоду роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 в період з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року до страхового стажу, адже несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач у прохальній частині позовної заяви оскаржує відмову відповідача в призначенні пенсії за віком. Разом з тим, дана відмова оформлена рішенням відповідача № 37 від 20.04.2022 року. Таким чином, спірні правовідносини стосуються оскарження саме вказаного рішення відповідача № 37 від 20.04.2022 року.

Тому, суд вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з ч. 2 вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п. 3 цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 37 від 20.04.2022 року.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача період його роботи з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року водієм у ФОП ОСОБА_2 та призначити і виплачувати з 14.04.2022 року пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої.

Адже внаслідок визнання відмови суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач в заявлених позовних вимогах просить зарахувати вказаний період до трудового стажу.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто до 01.01.2004 року, зокрема, у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Згідно із п. "а" ст. 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Як вказувалось судом раніше страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша).

В спірних правовідносинах відповідачем відмовлено в зарахуванні вказаного періоду саме до страхового стажу, оскільки роботодавцем не було сплачено страхових внесків.

Період роботи позивача з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року у ФОП ОСОБА_2 (1 рік 4 місяці 30 днів) підлягає зарахуванню саме до страхового стажу позивача, страховий стаж позивача є більшим за 29 років.

Крім цього, суд звертає увагу на описку, допущену в резолютивній частині позову, стосовно періоду зарахування до страхового стажу позивача з 09.03.1983 року по 21.01.1993 року, оскільки спірні правовідносини стосуються періоду 01.11.1999 року по 30.03.2001 року, який також вказаний у рішенні відповідача.

З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 37 від 20.04.2022 року, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року водієм у ФОП ОСОБА_2 та, оскільки ст. 83 Закону № 1788-XII визначено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, призначити і виплачувати з 14.04.2022 року позивачеві пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992, 40грн.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139,243,245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 37 від 20.04.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.11.1999 року по 30.03.2001 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати з 14.04.2022 року пенсію ОСОБА_1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.06.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна