Справа № 260/1345/22
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2022 року м. Ужгород№ 260/1345/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Бородіна, 22, код ЄДРПОУ 08410861) (далі по тексту відповідач 1), Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, б.89, ) (далі по тексту відповідач 2) та Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (88000, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Миру, 53) (далі по тексту відповідач 3), в якому просив: "1. Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) військово-лікарської комісії щодо придатності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до військової служби; 2. Визнати протиправним та скасувати рішення про призов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військову службу під час мобілізації (у разі наявності); 3. Зобов`язати відповідача 1, відповідача 2 виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військового обліку та утриматися від дій щодо призову на військову службу під час мобілізації; 4. У разі моєї неявки у судове засідання, прошу розглядати справу без моєї участі, заявлені позовні вимоги підтримую та прошу задовольнити.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року даний позов було залишено без руху.

25 квітня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року було залучено Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки до участі у даній справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у задоволенні клопотання представника Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про заміну неналежного відповідача у даній справі було відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у рамках проведення загальної мобілізації у зв`язку з агресією російської федерації проти України позивачу виписано повістку (повідомлення-наказ) про необхідність явки до військового комісаріату, яку позивач вважає рішенням про призов його до військової служби під час мобілізації, яке є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач вказує, що стан його здоров`я є не задовільним, що унеможливлює ним несення військової служби. Позивач страждає на гіпертонічну хворобу з ускладненнями, зокрема наявні проблеми з артеріальним та очним тиском. У зв`язку із цим, позивач не може бути придатним до військової служби та підлягає зняттю з військового обліку. Крім того, позивач вказує, що є членом сім`ї (свояк) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою постійно проживає та піклується, оскільки така потребує сторонньої допомоги. Окрім того, позивач самостійно виховує та утримує малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір дитини проживає окремо та місце її знаходження на даний момент позивачу не відоме. Також, на утриманні позивача перебуває матір його дружини, яка є особою старшого віку та потребує допомоги. Таким чином, позивач, в силу викладених обставин, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та у зазначений період може бути призваний на військову службу лише за його згодою і тільки за місцем проживання. Одночасно позивач вказує, що, у зв`язку із вимушеним переїздом проживає у м. Тернопіль, однак постановка на облік у військовий комісаріат здійснена у Закарпатській області, який є територіально віддаленим як від місця реєстрації позивача, так і фактичного проживання.

Відповідач 3 просить суд відмовити в задоволенні позову з мотивів безпідставності позовних вимог. Зазначив, враховуючи стан здоров`я позивача його було визнано обмежено придатним до військової служби. Щодо призову на військову службу під час мобілізації, позивач зазначає, що отримання повістки про явку за викликом сприймає як прийняте рішення про мобілізацію військовозобов`язаного. Однак відповідач вказує, що рішення про мобілізацію громадянина ОСОБА_1 . Берегівським РТЦК та СП не приймалось, позивачу не було видано мобілізаційне розпорядження, як припис щодо зобов`язання громадянина з`явитися на призовний збірний пункт. Позивачем не подавалися жодні матеріали документованого характеру на підтвердження сімейного стану, родинних зв`язків, здійснення опікунства тощо, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в порядку статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Щодо заявленої позовної вимоги про виключення з військового обліку та як наслідок утриматися від призову на військову службу, відповідач 3 вказав, що відповідно підстави виключення з військового обліку передбачені статтею 37 частиною 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", однак позивач не входить до жодної з передбачених вказаною статтею категорій осіб. Щодо постановки на облік позивача у військовий комісаріат здійснена у Закарпатській області, який є територіально віддаленим як від місця реєстрації та фактичного проживання позивача, відповідач зазначив, що військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку; у воєнний час забороняється виїзд військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач самостійно змінює місця проживання (м. Виноградів та м. Мукачево, м. Тернопіль), зареєстрований в м. Київ, що свідчить про ухилення від військової служби та порушує правила військового обліку.

Відповідачі 1 та 2 відзиву на позов до суду не подали.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Відповідно до тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 від 17 серпня 2009 року, ОСОБА_1 , прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України за ВОС № 901 посадою діловод діловодства. 03 квітня 2018 року взятий на облік Шевченківським РВК м. Києва. Та 03 квітня 2018 року медичною комісією РВК м. Києва визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час (а.с. 17).

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, позивачеві було вручено повістку, якою позивача було зобов`язано з`явитися до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за адресою: м. Виноградів, Берегівського району, вул. Миру, 53 (а.с. 53).

21 березня 2022 року позивач прибув до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік де пройшов військово-лікарську комісію за результатом якої був визнаний обмежно придатний до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 21 березня 2022 року за № 1559 (а.с. 37).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно із статтею 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із статтею 4 частиною 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до статті 4 частин 5 та 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно із частиною 1 абзацом 1 вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно із статтею 1 частинами 1, 2 та 3 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Статтею 1 частинами 5 та 7 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Статтею 4 частиною 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до статті 1 частини 10 абзаців 2, 3 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджено наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення № 402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК зокрема з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Як було встановлено судом, довідкою військово-лікарської комісії від 21 березня 2022 року за № 1559, позивач був визнаний обмежно придатний до військової служби (а.с. 37).

Позивач вказує, що стан його здоров`я є не задовільним, що унеможливлює ним несення військової служби. Позивач страждає на гіпертонічну хворобу з ускладненнями, зокрема наявні проблеми з артеріальним та очним тиском. У зв`язку із цим, позивач не може бути придатним до військової служби та підлягає зняттю з військового обліку, у зв`язку із чим вказана довідка є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що надання оцінки стану здоров`я позивача та його діагнозам, що визначають ступінь придатності до військової служби, не входить до повноважень суду при вирішенні адміністративної справи.

Так, пунктом 2.3 підпунктом 2.3.3 розділу І Положення № 402 встановлено, що на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 2.3 підпунктом 2.3.4 розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Отже, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку щодо його придатності, позивач мав право звернутись до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку.

Позивач, вважаючи неправильними висновки лікарів про його обмеженої придатності до військової служби, вправі ініціювати їх перегляд відповідними штатними ВЛК, оскільки виключно на лікарські комісії покладений обов`язок щодо проведення військово-лікарської експертизи для визначання придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та військовозобов`язаних.

Досліджуючи матеріали справи суд встановив, що позивач не звертався до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду висновку відповідача, та не скористався своїм правом на проведення повторно медичного огляду щодо придатності до військової служби.

Тому, підстав вважати, що таке рішення ВЛК є протиправним чи за суттю, чи за процедурою його прийняття наразі суд не вбачає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2021 у справі №826/17175/18.

Окрім того, позивачем не було надано до суду жодних доказів щодо його діагнозу та наявності захворювання (травми, контузії, каліцтва), що може ставити під сумнів його обмежену придатність за станом здоров`я до військової служби.

Разом з тим, в оскаржуваній довідці про проходженні військово-лікарської комісії, зазначено, що у позивача наявний поширений вітиліго та штучний кристалик лівого ока, у зв`язку із чим позивач вважається обмежено придатним, а відтак ВКЛ було враховано посередній стан здоров`я позивача, а обмежена придатність до військової служби не є підставою для нездійснення мобілізації.

Відповідно до розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, який є додатком до Положення № 402, виявлені захворювання позивача є такими, що кваліфікують стан придатності позивача під час воєнного стану як обмежено придатний до військової служби у воєнний час (статті розкладу 26"б" та 58"а"), що не унеможливлює відповідний призов.

За наслідками розгляду даної справи, судом не було встановлено, протиправності дій військово-лікарської комісії під час складання висновку щодо придатності позивача, про що і сам позивач не зазначає в позовній заяві, а відтак у вимозі щодо визнання протиправною та скасування довідки військово-лікарської комісії необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення про призов на військову службу під час мобілізації, суд зазначає наступне.

Статтею 22 частиною 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до статті 27 частини 1 пункту 4 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Позивач звертаючись із даним позовом до суду, вказує, що отримання повістки про явку за викликом вважає рішенням про призов його до військової служби під час мобілізації, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що Берегівським РТЦК та СП приймалось рішення про мобілізацію громадянина ОСОБА_1 ..

Під час розгляду даної справи, судом не встановлено, що будь чим з відповідачів видавалося мобілізаційне розпорядження з зобов`язанням з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що повістка про призов позивача на військову службу під час мобілізації не надходила, а відтак, з огляду на зазначене, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи призовного документа, суд приходить до висновку, що факт призову позивача на військову службу під час мобілізації на час розгляду даної справи не настав.

Суд зазначає, що вручення позивачу повістку на відправку, якою позивача було зобов`язано з`явитися до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за адресою: АДРЕСА_3 та проходження медичного огляду, по своїй суті, не є рішенням про призов позивача на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про передчасність позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення про призов на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до положень статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово- лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військо во-л і каре ької комісії);

жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки є членом сім`ї (свояк) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою постійно проживає та піклується, оскільки така потребує сторонньої допомоги, самостійно виховує та утримує малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утриманні позивача перебуває матір його дружини, яка є особою старшого віку та потребує допомоги.

Однак, суд у даній справі не може надавати оцінку вказаному, оскільки за насідками розгляду даної справи, судом було встановлено, що позивача не було призвано на військову службу під час мобілізації.

Крім того, жодних доказів, які б свідчили на підтвердження висловлювань позивача перебування під опікою осіб, перебування осіб на утримані суду надано не було.

Посилання позивача, що він може бути призваний на військову службу за його місцем проживання, суд не бере до уваги, оскільки в позовні заяві позивач самостійно вказує, що постановка його на облік у військовий комісаріат здійснена була у Закарпатській області, що свідчить про перебуванні його на території Закарпатської області.

На підтвердження посилання про проживання у м. Тернопіль, позивачем до позовної заяви було долучено договір оренди житлового приміщення від 15 березня 2022 року (а.с. 9), однак вказаний договір не свідчить про те, що позивач проживає саме в м. Тернополі.

Слід звернути увагу, що позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження проживання позивача в м. Тернополі, як от довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тощо.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів виключити позивача з військового обліку та утриматися від дій щодо призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до статті 37 частини 6 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу;

2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності;

9) померли.

Позивачем до суду не було надано доказів про існування у нього підстав виключення його з військового обліку, передбачених статтею 37 частино 6 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а відтак у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання виключити позивача з військового обліку слід відмовити.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів утриматись від вчинення дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 частини 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити порушення прав позивача з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів шляхом вчиненням/прийняттям рішення, дію чи бездіяльність.

Таким чином, згідно вказаної норми, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права.

Тому вимога про зобов`язання утриматись від вчинення дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Також необхідно зазначити, що оцінку поведінці відповідача щодо призову, зокрема позивача, повинна надаватися судом лише при наявності такої поведінки. Крім того лише при оцінці поведінки відповідача може бути зроблений висновок про наявність підстав для відповідного призову.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Бородіна, 22, код ЄДРПОУ 08410861), Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, б.89, ) та Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (88000, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Миру, 53) про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко