Справа № 540/6222/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/6222/21

Категорія справи: 112010200 Головуючий в 1 інстанції:Кисельова О. Й.. Місце ухвалення рішення: м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому просить :

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 12.04.2021 №64, викладене у листі від 20.04.2021 № 2100-0304-8/19226, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 1979 по 1989 рік роботи у колгоспі села Варданашен Армавірського марзу Республіки Вірменія та період з 14.07.1997 до 31.12.2015 роботи як фізичної особи-підприємця;

- призначити пенсію за віком та здійснити нарахування з дня звернення позивача, а саме з 05.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у квітні 2021 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, Головне управління ПФУ в Херсонській області листом повідомило позивача, що рішенням № 64 відмовлено в призначенні пенсії за віком, з посиланням на те, що довідка про роботу в колгоспі видана без підстав та відсутності відпрацьованих та встановлених вихододнів за період роботи в колгоспі, а довідка ГУ ДФС у Херсонській області не містить підтвердження сплати податків. Позивач вважає вказане рішення неправомірним, оскільки довідками, наданими відповідачу, підтверджується періоди роботи позивача у колгоспі та здійснення ним підприємницької діяльності, які мають бути зараховані до стажу. Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 12.04.2021 № 64 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі села Варданашен Армавірського марзу Респубіки Вірменія з 1979 по 1989 рік та періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.03.1999 по 31.03.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 30.09.1999, з 01.12.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 30.06.2000, з 01.09.2000 по 30.09.2000, з 01.12.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2012 та вирішити питання про призначення пенсії за віком, з урахуванням зазначених періодів, з дати звернення із заявою про призначення пенсії - 05.04.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що оскільки позивач досяг 63 років, то відповідно до норм закону йому для призначення пенсії за віком необхідно мати страховий стаж від 18 років до 28 років, а у позивача на момент звернення наявний стаж 13 років 01 місяць 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Апелянтом вказано, що довідка Варданашевської сільської ради Республіки Вірменія видана без підстав та відсутні відпрацьовані та встановлені вихододні за період роботи в колгоспі, як передбачено ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, та довідка ГУ ДФС від 18.06.2018 року також безпідставна оскільки не підтверджує старховий стаж, а тому підстави для врахування їх при обчисленні стажу немає.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.04.2021 позивач звернувся до Олешківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком до якої, згідно розписки - повідомлення додані наступні документи: - довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; військовий квиток; довідку Головного управління ДФС у Херсонській області Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції від 18.06.2018 № 1918/10/21-20-54; довідку Варданашевської сільської ради Республіки Вірменія (з перекладом) від 23.07.2018 № 197 про роботу в колгоспі села Варданашен Армавірського марзу у 1979-1989 роках.

Листом від 20.04.2021 № 2100-0304-8/19226 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило ОСОБА_1 про те, що 12.04.2021 пенсійним органом прийнято рішення № 64 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому період його роботи у колгоспі села Варданашен Армавірського марзу Республіки Вірменія з 1979 по 1989 слід враховувати повністю незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв чи виконання встановленого мінімуму трудової участі. Вважає, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.12.2012 включно в повному обсязі, оскільки згідно довідки ОК-5 в окреслений період позивачем сплачувалися страхові внески.

При цьому, з метою належного захисту прав позивача, зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі села Варданашен Армавірського марзу Респубіки Вірменія з 1979 по 1989 рік та періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.03.1999 по 31.03.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 30.09.1999, з 01.12.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.06.2000 по 30.06.2000, з 01.09.2000 по 30.09.2000, з 01.12.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2012 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з дати звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком.

Водночас відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зарахування до стажу періодів з 14.07.1998 по 01.01.1999, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000 під час здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, оскільки позивач не надав ні Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, ні суду належних доказів про сплату страхових внесків.

Також вказав про неможливість зарахувати до страхового стажу позивача період з 01.01.2013 до 31.12.2015, оскільки згідно довідки форми ОК-5 відсутні відомості щодо сплати позивачем страхових внесків взагалі.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон №1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637).Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач досяг 63 років 18.02.2021, а тому для призначення позивачу пенсії за віком необхідно наявність страхового стажу - від 18 до 28 років.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пунктів «а», «б» статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII, до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та в організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п.4 Порядку № 637, час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналізуючи вищенаведені норми права колегія суддів зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №643/20104/15-а.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно вказано, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК);

- з 01 травня 1993 для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01 липня 2000 зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01 липня 2000 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом № 1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (ч. 3 ст. 20 Законом № 1058-IV).

Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 за № 11-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів (далі-Інструкція № 11-1).

За змістом пунктів 2.1, 2.2, 2.7 Інструкції № 11-1 платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є як фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, такі і ті, які її не використовують.

У подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління ПФ України від 03.06.1999 за № 4-6 (далі-Інструкція № 4-6).

Так, відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції № 4-6 платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують праці найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.

Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 03.06.1999 за № 4-6 встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1. пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за № 16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.

Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій за № 5-5, № 11-1, № 4-6 і № 16-6, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.07.1998, а обрахунок наявного у позивача страхового стажу здійснювався на підставі військового квитка та даних відділу персоніфікованого обліку та за твердженнями відповідача становить 13 років 01 місяць 15 днів.

Відповідно до п.З Порядку№637 до страхового стажу Позивача Головне управління зарахувало

наступні періоди роботи:

з 01.03.1999 по 31.03.1999 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.06.1999 по 30.06.1999 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.09.1999 по 30.09.1999 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.12.1999 по 31.12.1999 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.03.2000 по 31.03.2000 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.06.2000 по 30.06.2000 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.09.2000 по 30.09.2000 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.12.2000 по 31.12.2000 - 1 місяць (за даними СПОВ);

з 01.01.2001 по 31.12.2003 - 3 роки (за даними СПОВ);

з 01.01.2004 по 31.03.2004 - 18 днів (за даними СПОВ);

з 01.06.2004 по 31.12.2006 - 7 місяців 3 дні (за даними СПОВ);

з 01.02.2007 по 31.12.2007 - 22 дні (за даними СПОВ);

з 01.02.2008 по 31.12.2009 - 3 місяці 9 днів (за даними СПОВ);

з 01.02.2010 по 31.12.2012 - 2роки 6 місяців 20 днів (за даними СПОВ);

з 01.01.2017 по 29.02.2020 - 3 роки 2 місяці (за даними СПОВ);

з 01.03.2020 по 31.05.2020 - 3 місяці (ФОП (карантин 01.03.2020-31.05.2020));

з 01.06.2020 по 30.11.2020 - 6 місяців (за даними СПОВ).

Апелянтом вказано, що довідка Варданашевської сільської ради Республіки Вірменія видана без підстав та відсутні відпрацьовані та встановлені вихододні за період роботи в колгоспі, як передбачено ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, та довідка ГУ ДФС від 18.06.2018 року також безпідставна оскільки не підтверджує страховий стаж, а тому підстави для врахування їх при обчисленні стажу немає.

Так, щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.07.1998 по 31.12.2003 року (період про який зазначено апелянтом в апеляційній скарзі) то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із довідкою Головного управління ДФС у Херсонській області від 18.06.2018 №1918/10/21-20-54, яка була додана позивачем до заяви про призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 у період з 14.07.1998 по 31.12.2003 перебував на загальній системі оподаткування доходів від здійснення підприємницької діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивач не надав ні Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, ні суду належних доказів про сплату страхових внесків (зокрема, довідки про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування, спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо) за періоди з 14.07.1998 по 01.01.1999, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000 під час здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, а отже у відповідача не було підстав для зарахування до страхового стажу позивачу вказаних періодів здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, за умови відсутності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Що стосується періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2017, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до п.1 ч. 3-1 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1058-IV, позивач має право на зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.12.2012 включно в повному обсязі, оскільки згідно довідки ОК-5 в окреслений період позивачем сплачувалися страхові внески.

Колегія суддів вважає, що відсутність документів щодо обраної позивачем системи оподаткування (загальної чи спрощеної) та щодо сплати позивачем під час здійснення підприємницької діяльності страхових внесків через незбереження останніх у зв`язку зі знищенням через 5 років не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

При цьому, суд зазначає, що згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача у період з 01.01.2004 до 31.12.2012. При цьому, позивачем вчинялися дії щодо отримання документів, необхідних для призначення пенсії з урахуванням включення до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Щодо незарахування до загального стажу позивача періоду роботи у колгоспі села Варданашен Армавірського марзу Республіки Вірменія з 1979 по 1989, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час розгляду справи (далі Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1,2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю у визначеному Законом порядку.

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Так, в матеріалах справи наявна заява позивача про неможливість подання трудової книжки у зв`язку з її втратою. Натомість до заяви про призначення пенсії за віком позивачем було додано довідку Варданашенської сільської ради Армавірськаї губернії Республіки Вірменія від 23.07.2018 № 197, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював у колгоспі села Варданашен Армавірського марзу у 1979-1989 роках. Зазначена довідка скріплена печаткою Варданашенської сільської ради Армавірськаї губернії Республіки Вірменія.

Апелянт в своїй скарзі зазначає, що довідка Варданашевської сільської ради Республіки Вірменія (з перекладом) від 23.07.2018 №197 видана без підстав та в ній відсутня інформація щодо відпрацьованих та встановлених вихододнів за період роботи в колгоспі, як передбачено ст. 56 Закону № 1788.

Колегія суддів зазначає, що надана довідка не містять посилань на наявність рішення правління колгоспу або його правонаступника по зарахування певного стажу до роботу в повному обсязі через невиконання встановленого мінімуму трудової діяльності з поважних підстав.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що неможливість підтвердити певні обставини (за відсутності документів в архіві або того, що довідка не містить всіх даних) не є підставою для висновку, що такі відомості неправдиві. Навпаки, відповідач не отримав від установи достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутності поважних підстав такого невиконання.

Також, апеляційний суд зазначає, що невиконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів, не може позбавляти його права на зарахування цих періодів роботи до трудового стажу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому період його роботи у колгоспі слід враховувати повністю незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв чи виконання встановленого мінімуму трудової участі, а отже період роботи в колгоспі з 1997 по 1989 підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача.

Що ж до посилань апелянта на втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження органу ПФУ, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки судом використано передбачений Кодексом адміністративного судочинства України механізм захисту прав позивача, а саме: визнання індивідуального акту протиправним та зобов`язання вчинити певні. Таке є рішення є результатом судового розгляду і здійснення судом правосуддя, що належить до повноважень суду відповідно до статті 124 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

До того ж, колегія суддів враховує, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом першої інстанції зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин (зобов`язання зарахувати до страхового стажу певні період роботи) не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів не надає оцінки рішенню суду першої інстанції в частині зарахування до стажу для призначення пенсії позивачу періоду з 01.01.2013 до 31.12.2015 року, оскільки рішення суду в цій частині не оскаржено.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без змін.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 червня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова