Справа № 520/10601/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 р. Справа № 520/10601/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.08.21 по справі № 520/10601/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 75 діб відпусток;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2016-2020 роках 75 діб відпусток у розмірі 46641,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУНП в Харківській області № 195 о/с від 23.03.2021 її звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", за власним бажанням. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 17 років 07 місяців 24 дня. У зазначеному наказі вказано лише про виплату ОСОБА_1 компенсації за частину невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2021 по 26.03.2021 у кількості 7 діб, компенсація за які виплачена їй у березні 2021 року у сумі 3214,22 грн. Однак, до даного наказу не внесено усі дні невикористаних нею щорічних відпусток, які позивачем не використані протягом попередніх років служби, не проведено їх підрахунок та не вказано про необхідність виплати їх грошової компенсації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 75 діб відпусток.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2016-2020 роках 75 діб відпусток.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області 26 березня 2021 року позивач звільнена зі служби за п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Питання виплати грошової компесації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами пункту 8 розділу III Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Так, пунктом 8 даного Порядку пеердбачено, що виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Поряд із тим, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському коменсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпускти в наказі про звліьнення. В наказі про звільнення позивача від 23.03.2021 №195 о/с відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за 7 діб невикористаної відустки за 2021 рік, відомості про виплату компенсації за 2016 - 2020 роки в наказі відсутні. Наказ про звільнення позивачем до суду не оскаржено. За таких обсатавин, відповідач вважає, що ним не допущено протиправної бездіяльності у відношенні позивачащодо не виплати грошової компенсації за невикористані відпустки у кількості 75 діб за 2016 - 2020 роки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги. колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 до 26.03.2021 проходила службу в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Харківській області № 195 о/с від 23.03.2021 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", за власним бажанням. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складав 17 років 07 місяців 24 дня.

Матеріалами справи встановлено, що у зазначеному наказі вказано лише про виплату ОСОБА_1 компенсації за частину невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2021 по 26.03.2021 у кількості 7 діб, компенсація за які виплачена позивачу у березні 2021 року у сумі 3 214,22 грн.

Однак, до даного наказу не внесено всі дні невикористаних позивачем щорічних відпусток, які ОСОБА_1 не використані протягом попередніх років служби, не проведено їх підрахунок та не вказано про необхідність виплати їх грошової компенсації.

Відповідно до відомостей, наданих Управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області листом № 45-аз/119/05/12-2021 від 16.04.2021, ОСОБА_1 в період із 2016 р. по 2020 р., не використано 75 діб щорічної чергової відпустки, а саме: за 2016 - 10 діб щорічної чергової відпустки; за 2017 - 12 діб щорічної чергової відпустки; за 2019 - 11 діб щорічної чергової відпустки; за 2020 - 42 діб щорічної чергової відпустки.

Щодо невикористання свого права на отримання невідбутих частин щорічної відпустки за 2016 -2020 роки позивач зазначає, що неодноразово зверталась до безпосереднього керівництва з письмовими рапортами про надання цих відпусток, однак, у зв`язку зі службовою необхідністю, складністю оперативної обстановки їй відмовлено у їх наданні. У зв`язку із чим реалізовувала надане законом право на приєднання невикористаної частини відпустки до чергової відпустки на наступний рік.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненарахування та невиплатити грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 75 діб відпусток, позивач звернувся до суду позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача та необхідності зобов`язати ГУ НП у Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2016-2020 роках 75 діб відпусток.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошовогс забезпечення поліцейських передбачені постановою Кабінету Міністрів Україні від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції".

Проте, у зазначених нормативних актах відсутні норми, що прямо регулювали б питання (порядок) виплати поліцейському грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові відпустки при звільненні.

У п. 10 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" лише зазначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, що звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Таким чином в Конституції України та в Законі України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський реалізує гарантоване йому право на відпочинок, в тому числі шляхом використання чергової щорічної оплачуваної відпустки. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом визначаються лише підстави, порядок та умови надання, та тривалість відпустки.

Правова позиція щодо застосування норм загального і спеціально законодавства висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду 29 жовтня 2020 року по справі №9901/929/18 та від 14 січня 2021 року справі №9901/584/19, згідно з якою за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове та інше законодавство підлягають застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Разом з тим, зазначені спеціальні нормативно-правові акти не містять норм щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з поліції, а тому для вирішення спірних правовідносин підлягають застосувань загальні норми КЗпП України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 94 Закону, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас, положеннями абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Колегія суддів зазначає, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році. В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що компенсація за невикористані додаткові відпустки обмежується тільки роком звільнення поліцейського та не поширюється на роки, що передували звільненню, є помилковими.

Отже, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, тому поліцейський має право на грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку, незалежно від набуття права на таку відпустку, так як відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.03.2018 по справі № 806/1551/17, від 23.10.2019 по справі № 826/8185/18.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічні висновки мстить постанова Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанціъ в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 по справі № 520/10601/21 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Курило С.С. Рєзнікова