Справа № 120/2925/22-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 червня 2022 р. Справа № 120/2925/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

21.03.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Тульчинської міської ради (далі - відповідач, Рада). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати п. 1.5 рішення Тульчинської міської ради від 25.01.2022 № 1516 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за межами населеного пункту с. Білоусівка, з подальшим наданням у власність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 25.08.2021 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за межами населеного пункту с. Білоусівка, з подальшим наданням у власність.

Рішенням відповідача від 25.01.2022 № 1516 (п. 1.5) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га.

Не погоджуючись із рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом, оскільки, на його думку, відповідачем порушено ст. 121 Земельного кодексу України, якою передбачено право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, а не 0,10 га.

На думку позивача, надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га не відповідає меті та цілям отримання бажаної земельної ділянки у власність. Тому позивач звернувся до суду переслідуючи мету скасування п. 1.5 рішення Тульчинської міської ради від 25.01.2022 № 1516 та отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га.

Ухвалою від 22.03.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Крім цього, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи та витребувано у відповідача докази.

14.04.2022 до суду подано відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Ключовим аргументом відзиву є посилання відповідача на те, що Радою не відмовлено позивачу у наданні бажаного для нього дозволу, та надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,10 га.

Із посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 (справа 379/656/16-а) відповідач просить врахувати, що стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельної ділянки, що може бути відведена у власність, а не її обов`язкового розміру. Для ведення особистого селянського господарства такий розмір встановлено не більше 2 га, а нижньої межі допустимого розміру не встановлено. Тому, із урахуванням інтересів усіх жителів територіальної громади, Радою прийнято рішення про надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,10 га.

Разом із відзивом відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану.

14.04.2022 відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних ухвалою від 22.03.2022 доказів.

Ухвалою суду від 19.04.2022 клопотання Тульчинської міської ради про зупинення провадження у справі № 120/2925/22-а повернуто відповідачу без розгляду.

02.05.2022 представником позивача подано відповідь на відзив у якому зазначено, що відповідач в оскарженому рішенні не навів обґрунтування мотивів зменшення площі земельної ділянки дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої надано. На думку представника, відсутність чіткого обґрунтування та мотивів ухвалення спірного рішення вказує на його протиправність та є підставою для скасування рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності, суд встановив таке.

25.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за межами населеного пункту с. Білоусівка, з подальшим наданням у власність.

Рішенням відповідача від 25.01.2022 № 1516 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га за межами населеного пункту с. Білоусівка, у власність.

Позивач вважає, що Радою порушено положення ст. 121 ЗК України якою встановлено норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, оскільки Земельний кодекс України передбачає право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га, тоді як йому надано дозвіл на розроблення документації на земельну ділянку площею 0,10 га, що є меншою у 20 разів.

Відтак, ключовим питанням цього спору є те, чи може орган місцевого самоврядування відхилятися у сторону зменшення від встановлених ст. 121 ЗК України норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам та про межі відхилень при прийнятті рішень у цій процедурі.

Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує, що правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (по тексту - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем у статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При розгляді справи суд не вдається до детального аналізу процедури подання позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, переліку документів, що до нього долучено та процедури його розгляду, адже щодо вказаних обставин між сторонами спору не виникало. Радою розглянуто клопотання та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що вказує на відповідність клопотання позивача вимогам Земельного кодексу України. Однак спірним є лише питання площі земельної ділянки, що вказана в оскарженому рішенні від 25.01.2022 № 1516.

Відносно площі земельної ділянки дозвіл на розроблення документації із землеустрою якої надано позивачу, суд зазначає наступне.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Рішенням відповідача від 25.01.2022 № 1516 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га.

Суд зазначає, що отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись органом місцевого самоврядування.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 11.09.2019 (справа № 379/656/16-а) щодо застосування ст. 121 ЗК України. Ця правова позиція вважається усталеною, адже Суд касаційної інстанції посилається на неї як таку при відмові у відкритті касаційного провадження, зокрема в ухвалі від 03.03.2021 (справа № 340/1434/20).

Аналіз висновку Верховного Суду вказує на те, що Рада вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм встановлених ст. 121 ЗК України.

Однак при цьому, орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття свого рішення та обґрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї про яку просив заявник.

Разом з тим в оскаржуваному рішенні відповідачем не обґрунтовано причини (підстави) надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,10 га замість 2,0 га.

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість, тобто урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Рисовський проти України ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.comS.r.l. проти Молдови, заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі, заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії, заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії, заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини, п. 128, та Беєлер проти Італії, п. 119).

Підсумовуючи суд зазначає, що «принципу належного урядування» як і вимоги закону про належне обґрунтування оскарженого рішення від 25.01.2022 № 1516 Рада не дотрималася.

Визначивши у Рішенні площу земельної ділянки 0,10 га Рада не обґрунтувала причини (підстави) надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га замість 2,0 га, чітко не навела розрахунку визначеної площі земельної ділянки. Ці недоліки рішення від 25.01.2022 № 1516 вказують на його протиправність та наявність підстав для скасування у частині визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачу надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Суд не вбачає підстав для скасування рішення в цілому, адже рішення від 25.01.2022 № 1516 містить і приписи які не суперечать матеріально правовим інтересам позивача та не порушує його прав. Зокрема це стосується спірного рішення Ради в частині надання позивачу бажаного для нього дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Надання такого дозволу не порушує прав та інтересів ОСОБА_1 , а тому скасування рішення у цій частині призведе до погіршення його правового становища порівняно із тим, що існувало до моменту звернення в суд із позовом.

Відтак, скасуванню підлягає рішення від 25.01.2022 № 1516 лише в частині необґрунтованого визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачу надано дозвіл.

У такому випадку позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності яка розташована за межами населеного пункту с. Білоусівка Тульчинської ОТГ, відносно якої рішенням 26 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 25.01.2022 № 1516 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні. Цей обов`язок може бути виконано у спосіб внесення змін до спірного рішення у відповідній частині.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При виконанні рішення суду, окрім інших юридично значимих обставин, Раді необхідно врахувати, що орган місцевого самоврядування має повноваження на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої нею надається із врахуванням максимальної норми встановленої ст. 121 ЗК України. Однак при реалізації своїх повноважень відповідач у своєму рішенні або у висновку дорадчих органів ради (Комісії), який підлягає врахуванню в процесі прийняття рішення, повинен навести чіткі розрахунки та обґрунтування визначеної площі земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої Радою надано.

При вирішенні питання про розподіл сплаченого позивачем судового збору, суд керуючись ч. 4 ст. 139 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для присудження позивачу частини сплаченого судового збору у сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.5 рішення 26 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 25.01.2022 № 1516 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» у частині визначення площі земельної ділянки 0,10 га. відносно якої ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Зобов`язати Тульчинську міську раду визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Білоусівка Тульчинської ОТГ, відносно якої рішенням 26 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 25.01.2022 № 1516 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Тульчинська міська рада - вул. М. Леонтовича, 1, м. Тульчин, Вінницька область, 23600, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович