Справа № 420/6798/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 червня 2022 року

м. Київ

справа № 420/6798/20

адміністративне провадження № К/990/12494/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №420/6798/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30 березня 2020 року про скасування рішення Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 27 червня 2006 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 відповідно до частиною першою статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області що виявилася у невидачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон із врахуванням наступного висновку Одеського окружного адміністративного суду, отриманого за результатами розгляду справи №420/6798/20;

- визнати протиправною бездіяльність Приморського районного відділу в. м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області що виявилася у невидачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі ID-картки;

- зобов`язати Приморський районний відділ в. м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі ID-картки із врахуванням наступного висновку Одеського окружного адміністративного суду, отриманого за результатами розгляду справи №420/6798/20;

- визнати протиправними дії Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в частині підготовки та спрямування до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області подання про скасування рішення Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 27 червня 2006 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті8 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III;

- зобов`язати Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області утримуватися від дій щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 через недотримання нею умов набуття громадянства України за територіальним походженням, встановлених частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-III.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30 березня 2020 року про скасування рішення Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 27 червня 2006 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті8 Закону України "Про громадянство України". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених вимог в розмірі 840,80 гривень.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її за допомогою засобів поштового зв`язку 18 травня 2022 року.

Скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. Скаржник зобов`язаний зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на її думку, допущені судом під час його (їхнього) ухвалення, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник на виконання вимог статті 330 КАС України як на підставу звернення до Суду покликається на пункт 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанції позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 05 вересня 2019 року у справі №826/12670/17, від 18 квітня 2018 року у справі №820/7358/15, від 07 лютого 2018 року у справі №826/1417/17, від 26 червня 2019 року у справі №826/14276/17 та від 13 червня 2018 року у справі №815/7480/16.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно з цим, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Втім, у касаційній скарзі лише викладено обставини справи, зроблено вказівку на постанови Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У решті доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи та їхньої переоцінки, цитування нормативно правових актів, що виходить за межі повноважень касаційного суду й не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №420/6798/20.

Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №420/6798/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя О.А. Губська