Справа № 160/2340/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року Справа № 160/2340/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
01 лютого 2022 (до відділення поштового зв`язку таку подано 29 січня 2022 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач з урахуванням позову на виконання вимог ухвал суду від 14.02.2022 року та від 13.05.2022 року просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи під час відбування покарання відповідно до вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року, а саме у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982р. по 30.11.1982 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 25.06.2021 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що спірне рішення ПФУ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки останнім безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи під час відбування покарання відповідно до вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року, а саме у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982 р. по 30.11.1982 року.
Згідно вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 ОСОБА_1 відбував покарання з направлення на будівництво народного господарства на підставі Наказу Верховної Ради УРСР від 23/ІІІ-1977 протягом 3 років. Трудові книжки позивача, додані до позовної заяви не містять інформацію про періоди роботи під час відбування покарання. Для підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982 по 30.11.1982 надано лист Управління МВС України в Миколаївській області від 07.05.2021 №Ж-11/05/28-2021, в якому міститься інформація про нарахування заробітної плати колишнім працівникам РБД УМВС, в тому числі і ОСОБА_1 . В архівній довідці №19 від 22.04.2021, виданої Петропавлівською селищною радою зазначена інформація, яка міститься в документах архівного фонду №Л-69 колгоспа Авангард ТКСП Авангард/ТОВ Агрофірма Авангард Петропавлівського району, щодо кількості відпрацьованого в колгоспі часу Позивачем за 1978-2005 роки.
Згідно із частиною третьою статті 103 Виправно-трудового Кодексу України, який діяв в період з 01 червня 1971 року до 01 січня 2004 року, час відбування покарання у виді виправних робіт до загального стажу не зараховується. Згідно ст. 95 вищезазначеного Кодексу час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального стажу засудженого. Відповідно до частини третьої статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України (діє з 01.01.2004 року), час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. Тобто, законодавством України визначені умови, при яких можливо зарахувати час відбування покарання у виді виправних робіт до загального стажу роботи. Отже, територіальні органи Пенсійного фонду України не мають законних підстав для зарахування періоду відбування покарання у виді виправних робіт до загального стажу Позивача. Відповідно до розрахунку стажу (форма PC-право) обчисленного по 15.04.2015 загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить років 26 років 10 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідач-2: Головне управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 року, зазначена вище справа була розподілена та 14.02.2022 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 02.02.2022 року по 11.02.2022 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 14.02.2022 року.
У встановлений ухвалами суду від 14.02.2022 року та від 13.05.2022 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.07.2021 №07 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Така відмова вмотивована тим, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і становить 60 років. Вік заявника 60 років 03 місяці 12 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і становить 28 років. Страховий стаж особи становить 26 років 10 місяців 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 14.03.2024 року.

З метою врегулювання вказаного питання позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 103 ВТК час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями частини четвертої статті 95 ВТК, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

У свою чергу, статтею 8 КВК встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень КВК з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Правовідносини, пов`язані із визначенням страхового стажу позивача виникли з моменту звернення позивача до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

На момент виникнення спірних правовідносин частина третя статті 42 КВК передбачає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Так, з матеріалів справи убачається, що відповідно до архівної довідки від 22.04.2021 року № 16, позивач працював:

- КЗ «Авангард» ( 01 рік 00 місяців 00 днів):

15.07.1978 року - 31.12.1978 року - тракторист

01.01.1979 року - 15.07.1979 року - різноробочий

Згідно вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року позивач відбував покарання з направленням на будівництво народного господарства на підставі Наказу Верховної Ради УССР від 23/ІІІ-1977 протягом 3 років».

Згідно записів трудової книжки позивача останній працював:

- Павлоградська геологорозвідувальна експедиція:

08.03.1983 року -28.11.1983 року - помічник бурильника.

З 13.12.1983 року - 13.11.1985 року - проходив військову службу

- КЗ «Авангард»:

28.02.1986 року - 30.04.2005 року шофер.

- Комунальний заклад Петропавлівська центральна районна лікарня:

15.10.2008 року - 15.04.2009 року опалювач.

- Петропавлівський центр зайнятості:

23.04.2009 року -14.10.2009 року - виплата по безробіттю.

- Комунальний заклад Петропавлівська центральна районна лікарня:

15.10.2009 року -15.04.2010 року опалювач.

- Петропавлівський центр зайнятості:

26.04.2010 року - 14.10.2010 року - виплата по безробіттю.

- Комунальний заклад Петропавлівська центральна районна лікарня:

15.10.2010 року - 15.04.2011 року опалювач.

- Петропавлівський центр зайнятості:

13.05.2011 року - 06.05.2012 року - виплата по безробіттю.

- КЗ Петропавлівський центр первинно-медико санітарної допомоги»:

02.10.2013 року - 31.03.2014 року опалювач.

- Петропавлівський центр зайнятості:

21.04.2014 року - 15.04.2015 року. - виплата по безробіттю

Відповідач-1 відповідно до розрахунку стажу, не зарахував до страхового стажу період моєї роботи у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982 р. по 30.11.1982 року.

Вироком народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року, позивач був засуджений строком на 3 роки умовно з обов`язковим направленням на роботу. Так, позивач був направлений на роботу на будівництво народного господарства на підставі Наказу Верховної Ради УССР від 23/ІІІ-1977» та виконував роботи у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982 р. по 30.11.1982 року.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої УМВС України в Миколаївській області від 05.05.2021 року № 8/2-47, за період з січня 1982 року по листопад 1982 року позивачу нараховано та виплачено заробітної плати у розмірі 0,01703 грн. Дана довідка видана на підставі записів в журналі заробітної плати РБД УМВС України за 1982 рік, інв.5/А на всі виплати нараховано страхові внески.

Згідно листа Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 07.05.2021 року № Ж-11/05/28-2021, інформація щодо заробітної плати з період з 01.01.1980 рік по 31.12.1981 рік відсутня.

З огляду на те, що на час вирішення питання про обчислення страхового стажу позивача частина третя статті 42 КВК прямо передбачає можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то періоди роботи позивача у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982р. по 30.11.1982 року мають бути зараховані до його страхового стажу.

Отже, вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи під час відбування покарання відповідно до вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року, а саме у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982р. по 30.11.1982 року підлягає задоволенню.

У справі за подібних правовідносин Верховний Суд вже раніше висловив правову позицію щодо застосування зазначених вище норм матеріального права (постанова від 30 січня 2018 року у справі №211/1432/17(2-а/211/103/17); постанова від 21.06.2019 року у справі №448/1691/16-а).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Крім того, з огляду на загальні принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН (а саме намібійські винятки, сформульовані Судом щодо окупованих територій, згідно з якими документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян) та в рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, спірне рішення відповідачем-2 прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

Як наслідок, в наявності є підстави для скасування судом рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.07.2021 року № 07 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача від 25.06.2021 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується копією квитанції від 18.01.2022 року, яка роздрукована з GOVPAY24.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій територіальних органів Пенсійного фонду України і позовні вимоги підлягають фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 661,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у сумі 496,20 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у сумі 330,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.07.2021 року № 07 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи під час відбування покарання відповідно до вироку народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.10.1979 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 16.11.1979 року, а саме у Трест «Миколаївпромбуд» з 01.12.1979 року по 31.12.1981 рік та у Ремонтно-будівельній дільниці УМВС України в Миколаївській області з 01.01.1982р. по 30.11.1982 року

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2021 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 661,80 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня вісімдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 330,80 грн. (триста тридцять гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник