Справа № 120/1817/22-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 р. Справа № 120/1817/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області від 25.01.2022 № 293991 про застосування адміністративно - господарського штрафу в сумі 17000 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою від 25.01.2022 № 293991 відносно нього застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону. На переконання позивача, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки обставини, що були виявлені в ході проведення перевірки стосуються транспортного засобу, який хоч і належав позивачу на праві приватної власності, однак на момент здійснення перевірки перебував в законному користуванні у іншої особи ТОВ «Фортуна інтер контакт» відповідно до договору безоплатного користування (позички) № 010721/26 від 01.07.2021. При цьому саме дана особа виконувала вантажне перевезення відповідно до товарно-транспортної накладної № 1022 від 06.12.2021 як автомобільний перевізник. Тому, за твердженнями позивача, він у спірних відносинах не має статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". За таких обставин позивач вважає прийняту відносно нього постанову протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою від 23.02.2022 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою сторонам встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

18.04.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що уповноваженими особами Центрального міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки в рамках проведення заходів з державного контролю 06.12.2021 на а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м шляхом проведення рейдової перевірки перевірено транспортний засіб DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить автомобільному перевізнику ОСОБА_1 . В ході проведеної перевірки встановлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що полягає у відсутності картки водія в слоті цифрового контрольного пристрою тахографа, про що складено акт № 319511 від 06.12.2021. В подальшому, на підставі матеріалів проведеної перевірки в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову № 293991 від 25.01.2022 про застосування до позивача ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн. на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому у відзиві йдеться про те, що на момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивач жодним чином не повідомляв орган контролю про наявність у нього будь-яких договорів щодо передачі в користування належного йому транспортного засобу як і не спростовував тих обставин, що він у спірній ситуації не являвся перевізником.

Представник відповідача наголошує, що проведення перевірки відносно належного позивачу транспортного засобу здійснювалося згідно вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМ України № 1567 від 08.11.2006, а оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності суд встановив, що ОСОБА_1 є власником транспортних засобів «DAF» XF105/460, реєстраційний номер НОМЕР_1 (сідловий тягач) та «STAS» SA33-9K, реєстраційний номер НОМЕР_2 (напівпричіп), що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно.

Також судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований як фізична особа-підприємець (дата запису: 05.06.2018, номер запису: 0005675) за основним видом діяльності 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт".

06.12.2021 посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в рамках проведення заходів державного контролю додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт на а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа STAS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який перевозив вантаж згідно товарно-транспортної накладної № 1022 від 06.12.2021 за маршрутом с. Зозів Липовецького району Вінницької області м. Чорноморськ Одеської області. Замовником перевезення виступало ТОВ «ТАС Агро Захід», а автомобільним перевізником вказано ТОВ «Фортуна Інтернешнл Контакт».

Під час цієї рейдової перевірки було встановлено перевезення вантажів за відсутності визначених у ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, а саме: у водія відсутня картка водія до цифрового тахографа, про що складено акт перевірки №319511 від 06.12.2021.

В даному акті міститься пояснення водія ОСОБА_2 про те, що картка водія для цифрового контрольного пристрою тахографа перебуває у процесі виготовлення.

Надалі вказані матеріали проведеної перевірки були передані для розгляду в орган державного контролю за місцезнаходженням автомобільного перевізника (власника транспортного засобу), тобто Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

При цьому суд враховує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 року № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» прийнято рішення про утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком. Додатком до цього розпорядження передбачено, що Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області утворюється шляхом поділу Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Так, 25.01.2022 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Віталій Вовк виніс постанову № 293991 про застосування адміністративного-господарського штрафу, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач вважає, що оскільки він не здійснював вантажних перевезень та не вважається автомобільним перевізником, тому і не повинен нести передбачену законом відповідальність за виявлені в ході перевірки порушення. Відтак, незгода ОСОБА_1 із винесеною постановою № 293991 від 25.01.2022 спонукала останнього звернутися до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 року № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті».

Статтею 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок № 1567; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

До інших документів передбачених законодавством слід віднести і ті, обов`язковість яких визначена Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340) та Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385).

Зокрема, згідно з п. 6.1 Положення № 340, п.п. 3.3, 3.6 Інструкції № 385 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. А водій транспортного засобу обладнаного тахографом зобов`язаний мати при собі, зокрема картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 передбачена відповідальність автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку позивач у своєму позові не оспорює ні сам факт існування виявленого під час рейдової перевірки порушення ні процедуру проведення самої перевірки. Єдиним спірним моментом у цій справі є визначення належного суб`єкта, який має нести відповідальність за виявлене порушення згідно Закону №2344, а саме: це має бути позивач як власник транспортного засобу, що був об`єктом перевірки, чи безпосередньо особа яка використовувала такий транспортний засіб на законних підставах та вважалась автомобільним перевізником.

Надаючи оцінку даним обставинам суд враховує, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності згідно абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону N 2344 є автомобільний перевізник.

Так, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Згідно положень ст.ст. 908-909 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363), згідно з якими товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Додатком 7 до Правил № 363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки; під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Як уже встановлено судом, позивач дійсно є власником транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа STAS, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Втім, на момент проведення перевірки (06.12.2021), перевезення такими транспортними засобами вантажу здійснювалось іншою особою ТОВ «Фортуна Інтер Контакт» () згідно товарно-транспортної накладної № 1022 від 06.12.2021.

Дослідженням змісту цієї товарно-транспортної накладної, наявність якої на момент проведення перевірки відповідачем не оспорюється, з`ясовано, що автомобільним перевізником дійсно виступало ТОВ «Фортуна Інтер Контакт» (), водій - ОСОБА_2 . Вантаж перевозився за маршрутом с. Зозів Липовецького району Вінницької області м. Чорноморськ Одеської області. Замовником перевезення виступало ТОВ «ТАС Агро Захід».

Той факт, що позивач ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин передав своє право на вищезазначені транспортні засоби ТОВ «Фортуна Інтер Контакт» підтверджується копією договору безоплатного користування (позички) автомобільного транспорту № 010721/26 від 01.07.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Фортуна Інтер Контакт», а також актом приймання-передачі транспортних засобів від 01.07.2021.

В силу положень статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (тобто положення, що регулюють найма, оренду).

Відповідно до ч.1 ст. 800 ЦК України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

При цьому, виходячи із положень ч. 4 ст. 828 ЦК України належною формою договору позички наземного самохідного транспортного засобу, якими являються транспортні засоби позивача, є його письмова форма, яка не потребує нотаріального посвідчення, а тому такий договір є дійсним з моменту його укладення. Аналогічна позиція із цього приводу висловлена Верховним Судом у постановах від 18.11.2019 (справа №812/1823/17), від 09.07.2020 (справа № №640/1834/19).

Наразі в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували презумпцію дійсності укладеного між позивачем та ТОВ «Фортуна Інтер Контакт» договору позички автомобільного транспорту, а тому в силу вимог статей 73-74 КАС України він є належним та допустимим доказом того, що позивач у спірних правовідносинах не був користувачем відповідних транспортних засобів, не здійснював відповідних перевезень вантажів та не являвся автомобільним перевізником.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п.2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, на час розгляду справи суд встановив, що зазначені в акті перевірки транспортні засоби марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа STAS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , були передані позивачем в користування іншій юридичній особі ТОВ «Фортуна Інтер Контакт», яке згідно товарно-транспортної накладної № 1022 від 06.12.2021 і здійснювало вантажне перевезення, а тому в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» вважалося автомобільним перевізником.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 ні як фізична особа ні як фізична особа-підприємець жодної участі у правовідносинах з перевезення вантажу транспортним засобом, що мало місце 06.12.2021, не брав, а тому у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно ст. 48 Закону № 2344, у зв`язку з чим правових підстав для застосування до нього адміністративно - господарського штрафу згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону також не має.

Відносно викладених у відзиві відповідача доводів про те, що ОСОБА_1 особисто був присутнім 25.01.2022 на розгляді справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте будь-якого договору позички транспортного засобу не надавав, то такі в жодному разі не спростовують встановлених при судовому розгляді цієї справи обставин. Більше того суд враховує, що у відповідача в розпорядженні була наявна копія товарно-транспортної накладної № 1022 від 06.12.2021, де чітко містилась інформація про автомобільного перевізника яким здійснювалося автомобільне перевезення ТОВ «Фортуна Інтер Контакт», проте зазначені обставини суб`єктом владних повноважень були повністю проігноровані, що лише додатково підтверджує необґрунтованість прийнятої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Отже, спірна постанова від 25.01.2022 № 293991 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Як зазначено у частині першій статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідачем у справі виступає Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області. При цьому Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (територіальний орган Укртрансбезпеки), який в силу норм Кодексу адміністративного судочинства України хоч і володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, не має власного ідентифікаційного коду та власних відкритих рахунків в органах Казначейства, що виключає можливість стягнення із нього понесених судових витрат.

А оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) відповідно до свого Положення, є центральним органом виконавчої влади та здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме Державної служби України з безпеки на транспорті як юридичної особи - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 293991 від 21.01.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.06.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (місцезнаходження: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ), в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, 21021).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович