Справа № 504/1372/21
Суддя: Барвенко В. К.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 504/1372/21
Провадження № 2-а/504/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді -Барвенко В.К.,

секретаря Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , до ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області, про скасування постанов БАБ № 931715, БАБ № 931716 від 08.04.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2021 року позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до відповідача, яким просив суд зобов`язати керівництво ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області скасувати постанову інспектора Бабаєва Санана серії БАБ № 931715 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за фактом вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАп; зобов`язати керівництво ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області скасувати постанову інспектора Бабаєва Санана серії БАБ № 931716 про накладення адміністративного стягнення за фактом вчинення адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАп.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2021 року відкрито провадження у даній справі.

За письмовою згодою позивача, відповідно до частини 3 статті 48 КАС України, суд своєю ухвалою від 28.10.2021 року замінив первісного відповідача - Інспектора СРПП ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Бабаєва Санана, Начальника ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області, на належного відповідача - ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області.

Позиція заявника:

Заявник на обгрунтування свого адміністративного позову зазначив, що 08.04.2021 року він керував належним йому мопедом, і був зупинений біля гаражу підприємства «Північтранс».

Інспектор запитав у нього документи про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, що дає право керування мопедом.

Таким документів у заявника не виявилось.

Інспектор сказав що штраф за обидва порушення сягає біля 4000 грн.

Як стверджує заявник інспектор запропонував вирішити питання за дві тисячі гривень.

На місці зупинки інспектор ніякого протоколу не складав, жодних роз`яснень прав та обов`язків не здійснював.

Пізніше інспектор під`їхав до будинку інспектора за штрафом, однак на зустріч вийшов син заявника та зняв відео щодо обставин прибуття інспектора.

Заявник вказує, що у оскаржуваних постановах інспектор невірно вказав марку мопеду, замість вірного «Ямаха» вказав «Хонда».

Заявник стверджує, що не відмовлявся від підпису у постанові чи у протоколі.

Позиція відповідача:

Відповідач у своєму листі від 08.12.2021 року № 611/13343 доводи позову не визнав, надав своє бачення цієї ситуації.

Зокрема, відповідач зазначив, що 08.04.2021 року на 19 км а/ш М14 патрулем був зупинений водій ОСОБА_1 , який керував мопедом.

У водія не виявилось ані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі, ані посвідчення водія відповідної категорії.

За фактом правопорушень водія було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАп з урахуванням правила ч.2 ст. 36 КУпАп.

Водій від підпису у постанові відмовився

Позиція суду:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши заявника, переглянувши наданий заявником відеофайл, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 08.04.2021 року на 19 км а/ш М14 поліцейським ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області Бабаєвим С. був зупинений водій ОСОБА_1 , який керував мопедом.

Встановлено, що у водія ОСОБА_1 не виявилось ані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі, ані посвідчення водія відповідної категорії.

Не надано таких документів заявника і суду у судовому засіданні.

За фактом правопорушень поліцейський ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області Бабаєв С. склав постанови про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАп та ч.6 ст. 121 КУпАп.

З урахуванням правила ст. 36 ч.2 КУпАп поліцейським дані матеріали об`єднані в одне провадження, і водія було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАп.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 2 ст. 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 4 статті 34 Закону визначає, що державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР ).

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 1.10 ПДР визначає, що транспортний засіб-пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 ПДР , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Законом України від 17.11.2008 № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Посвідчення водія видається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положень про порядок видачі посвідчення водія і допуск громадян до керування транспортними засобами».

Постановою Кабінету Міністрів № 511 від 20 травня 2009 року внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 та затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Таким чином, з 01.01.2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та необхідність отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Позиція суду повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 17 травня 2018 року справа №681/972/17.

Підстав для відхилення від цієї правової позиції у даній справі не вбачається.

Отже доводи ОСОБА_1 про те, що йому не казали про необхідністю реєстрації належного йому мопеда судом не приймаються, оскільки ці доводи суперечать наведеним нормам діючого законодавства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейський мав би винести попередження водієві і відпустити його неспроможні, оскільки санкція статті за якою порушника притягнуто до відповідальності не передбачає такого виду адміністративного стягнення як попередження.

Згідно з п. 2 Положенням, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Отже, особи, які не мають посвідчення подія відповідної категорії, не допускаються до керування цими транспортними засобами.

Таким чином, мопед з робочим об`ємом двигуна 49 куб.см, є механічним транспортним засобом та вимагає отримання посвідчення водія на його керування відповідної категорії.

Судом встановлено та не заперечується самим позивачем, що 08.04.2021 року приблизно о 07 год. ранку він керував транспортним засобом «мопед» без посвідчення водія.

Суд не приймає доводи заявника, що його мопед не вважається механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху, оскільки пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України встановлено, що механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.

Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Крім того, ПДР визначено термін «транспортний засіб» та «мопед», під якими розуміється «пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів» та «двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт», відповідно.

Таким чином, відсутність водійського посвідчення під час керування мопедом у водія ОСОБА_1 є безумовною підставою для притягнення винуватої особи до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що порушенням прав, свобод та інтересів може бути дія, бездіяльність або рішення, які підтверджуються відповідними доказами, а не лише переконанням особи в тому, що їх порушено суб`єктом владних повноважень.

Свою позицію з подібних правовідносин висловив Європейський Суд.

Так, у своєму рішенні справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Високий Суд вказав: «будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки».

Відтак дії поліцейського повністю правомірні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейський пропонував «вирішити питання» за гроші не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, переглянутий судом відеофайл, представлений заявником, не містить доказів такого факту.

Інших належних та допустимих доказів цього факту суду не надано.

Більш того, дані доводи (вимоги) заявника знаходяться за межами адміністративного процесу, і не мають оцінюватись судом у даній справі.

На підставі викладеного, суд вважає вірними висновки поліцейського про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ч.6 ст. 121, ч. 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Що стосується доводів того, що поліцейський не роз`яснив права та обов`язки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, та розглянув справу по суті на місці скоєного правопорушення, суд зазначає наступне:

Суд не знайшов порушення процесуальних прав позивача, як особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що розгляд справи про адміністративне правопорушення був здійснений саме на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, на який законом покладено обов`язок розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до ст. 276 КУпАП Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1, 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 177 і 178 КУпАП, розглядаються за місцем їх вчинення або за місцем проживання порушника.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

У постанові про притягнення особи до відповідальності існує запис про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності відмовилась від підпису.

ОСОБА_1 не був позбавлений можливості вимагати на місці його зупинки, аби йому була надана можливість зробити у постанові запис про причини такої відмови.

Доводи того, що його поліцейський відпустив до дому для пошуку грошей для сплати штрафу не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Доводи того, що поліцейський невірно ідентифікував назву мопеду не є істотними у даному випадку, оскільки відсутні відомості про те, що талон на транспортний засіб із назвою мопеду, номеру рами був присутній на місці зупинки транспортного засобу, і був наданий самим водієм поліцейському.

Можлива помилка у назві мопеду в даному випадку не має істотного значення для висновку щодо правильності/неправильності дій поліцейського у сенсі притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за названі вище правопорушення.

Отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач є людиною яка має інвалідність ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір відноситься на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 241, 257-262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко