Справа № 420/12018/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/12018/21
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДЕЛ" та Одеської митниці (правонаступниці Одеської митниці Держмитслужби) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 року (суддя Левчук О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 08.11.2021) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДЕЛ" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2021 року ТОВ "ІНДЕЛ" звернулося до адміністративного суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту "Одеса-вантажний" Одеської митниці Держмитслужби Єрьоменко О.Г. про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000105/2 від 25.03.21 року;

- стягнути з Одеської митниці Держмитслужби завдані позивачу прямі збитки в сумі 83195,12 грн., спричинені стягненням незаконно збільшеної суми мита.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 року адміністративний позов Товариства задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UA500500/2021/000105/2 від 25.03.2021 року.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі висловлює свою незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягнені з відповідача незаконно збільшеної суми мита, просить рішення суду у відповідній частині скасувати та ухвалити нове, яким позов в частині стягнення з митного органу 83195,12 грн. задовольнити. Також апелянт просить покласти на відповідача судові витрати в сумі 39679,50 грн., що складаються зі сплаченого судового збору (4758,00+3721,50) та з вартості правничої допомоги (31200,00).

На думку апелянта, оскільки неправомірність рішення державного органу була встановлена судом, тож у відповідності до правової позиції Верховного Сулу у справі №920/715/17, висловленій у його постанові від 12 березня 2019 року, суд мав би задовольнити вимогу про відшкодування прямих збитків, спричинених неправомірним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000105/2 від 25.03.2021 року.

Митниця надіслала до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу позивача, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині оскарження Товариством, просить апеляційну скаргу ТОВ "ІНДЕЛ" залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі Одеської митниці, з посиланням на неповне з`ясування усіх обставин справи та порушення норм матеріального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ІНДЕЛ" у повному обсязі. Також апелянт просить стягнути з Товариства на користь Одеської митниці всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

На думку апелянта суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам митного органу про те, що в документах, які надані позивачем до Одеської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією (МД) №UA500500/2021/012358 від 23.03.2021 року, містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до пункту 2 частини шостої статті 54 МК України були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Апелянт також стверджує, що Одеська митниця Держмитслужби під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2021/000105/2 від 25.03.2021 року і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00191 від 25.03.2021 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ "ІНДЕЛ" та стягнення на його користь судових витрат.

Позивач надіслав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу Одеської митниці, у якому просить апеляційну скаргу митного органу залишити без задоволення.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзивів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданих скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 листопада 2019 року між ТОВ "ІНДЕЛ" (покупець) та Innophos, Inc (продавець) укладено контракт №21/11/2019, згідно якого Продавець продав, а Покупець купив товар на умовах CIF Україна або EXW завод/склад продавця в США або Канаді (ІНКОТЕРМС 2010) чи інших умовах поставки, вказаних в специфікаціях до даного контракту, які будуть його невід`ємною частиною.

Товаром до контракту є фосфатна хімічна сировина в асортименті та кількості відповідно до специфікацій до даного контракту, які будуть його невід`ємною частиною. У вартість товару включається вартість доставки, обробки замовлення, вартість паллет (упаковки), оформлення додаткових документів, які необхідні для проведення митного оформлення товару. Сума контракту визначається загальною сукупністю специфікацій по даному контракту. Умови оплати - передоплата (як інше не узгоджено письмово між покупцем та продавцем). Форма оплати - банківський переказ (а.с. 8-13).

23 березня 2021 року уповноваженою особою ТОВ "ІНДЕЛ" (ТОВ "ЛАМАРІН") подано до митного оформлення митну декларацію щодо товару фосфат дикальцію: дикальцію фосфат дигідрат DITAB USP, у вигляді білого порошку без запаху (партія №777646, дата виробництва 02.12.2020, дата повторного тестування 02.12.23; партія №828849 дата виробництва 11.12.2020, дата повторного тестування 11.12.23) - 3080 кг., дикальцій фосфат безводний CALIPHARM A PWD USP, у вигляді білого порошку без запаху, партія №815677 дата виробництва 14.08.2020, дата повторного тестування 14.08.23 - 1800 кг.; дикальцію фосфат дигідрат CALIPHARM D, у вигляді білого порошку без запаху (партія №806857 дата виробництва 21.06.2020, дата повторного тестування 21.06.23, партія №811041 дата виробництва 04.07.2020, дата повторного тестування 04.07.23) - 4000 кг. (а.с. 6-7).

За результатами опрацювання поданої декларації митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 25.03.2021 року №UA500500/2021/000105/2, адже подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до підпункту "в" пункту 2 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням. Згідно пунктом 1.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21.11.2019 №21/11/2019 витрати на тару та пакування, завантаження на транспортний засіб включені у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) відповідно до 1.2 та 1.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21.11.2019 №21/11/2019 товар постачається згідно специфікаціям, які є невід`ємною частиною договору посилання на які також присутні у товарно-супровідних документах (інвойсі №358470 від 10.02.2021; пакувальному листі №б/н від 10.02.2021, але до митного оформлення такі не надавались;

3) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий поліс 696 від 18.02.2021 не відповідає вищезазначеним умовам. Також дата складання страхового полісу 18.02.2021, а дата коносаменту №М4221096 10.02.2021, що свідчить, що товар 8 днів слідував маршрутом незастрахований;

4) термін дії поданого до митного оформлення прас-листа №б/н від 27.10.2020 один місяць.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи спрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів, Одеська митниця Держмитслужби, відповідно до пункту 3 статті 53 МК України декларанту поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації фірми - виробника товару.

25 березня 2021 року електронним повідомленням ТОВ "ЛАМАРІН" було надіслано лист від 25.03.2021 №012358/2503 про те, що усі наявні документи було надано до митного оформлення, інших чи додаткових документів надати не мають можливості.

За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) і товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товару №1 є більшим - МД від 29.10.2020 №UА100530/2020/053479 становить 3,93 дол. США/кг. (ніж заявлено декларантом 2,64 дол. США/кг (а.с. 34-35).

25 березня 2021 року Одеською митницею Держмитслужби прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00191, якою відмовлено у прийнятті митної декларації або документа, що його замінює (а.с. 32-33).

Не погодившись з рішення про коригування митної вартості товарів, ТОВ "ІНДЕЛ" звернулося до суду з даним адміністративним позовом про його скасування, а також просило стягнути з Одеської митниці Держмитслужби на її користь 83195,12 грн. (сплачена декларантом різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом).

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів суд першої інстанції вважав, що надані декларантом для митного оформлення документи кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. У свою чергу відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Одеської митниці Держмитслужби 83195,12 грн. збитків, спричинених стягненням незаконно збільшеної суми мита, суд першої інстанції вважав, що позивачем не зазначено жодних обґрунтованих обставин на підтвердження заподіяння відповідачем шкоди у розмірі 83195,12 грн., та не доведено факту заподіяння йому таких витрат, з огляду на те, що позивачем самостійно подано нову митну декларацію та здійснення подальше оформлення товару.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, в тому числі щодо проведення митного оформлення та методів визначення митної вартості товарів врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі - МК УКраїни).

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

При цьому, пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України установлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції, яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 червня 2015 року у справі №21-498а15).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, передумовою для прийняття оспорюваного рішення про коригування вартості товару, на думку митного органу, є:

1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані про вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) до митного оформлення не було надано специфікації;

3) наданий страховий поліс 696 від 18.02.2021 не відповідає умовам Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс, згідно яких мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Також дата складання страхового полісу 18.02.2021 не збігається з датою коносаменту №М4221096 10.02.2021, що свідчить що товар 8 днів слідував маршрутом незастрахований;

4) термін дії поданого до митного оформлення прас-листа №б/н від 27.10.2020 один місяць.

Щодо не надання до митного органу даних щодо вартості упаковки або пакувальних матеріалів чи робіт.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, поставка товару позивачу здійснювалася на умовах CIF Одеса (а.с. 6-7, 19).

Згідно пунктами 1.4, 6.2 Контракту №21/11/2019 від 21.11.2019 року, копія якого надавалася Одеської митниці Держмитслужби, у вартість товару включається вартість доставки, обробки замовлення, вартість паллет (упаковки), оформлення додаткових документів, які необхідні для проведення митного оформлення товару. Вартість тари та упаковки входить у вартість товару (а.с. 8-13).

Відповідно до Розділу CIF міжнародних умов Інкотермс - 2010 вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця.

Таким чином, посилання митного органу на відсутність в наданих документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) даних щодо вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, які входять до митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є безпідставними.

Твердження митного органу про не надання специфікації також є безпідставними з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару позивачу здійснювалась на підставі специфікації №4 від 30.10.2020 року, яка є невід`ємною частиною договору від 21.11.2019 №21/11/2019. При цьому, специфікація №4 від 30.10.2020 року надавалась митному органу, що підтверджується листом ТОВ "ЛАМАРІН" від 25.03.2021 №012358/2503 щодо надання додаткових документів (а.с. 25, 27).

Доводи митного органу про не збігання дат складання страхового полісу 18.02.2021 та коносаменту №М4221096 10.02.2021, а також про те, що термін дії поданого прас-листа №б/н від 27.10.2020 один місяць, є неаргументованими, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не вбачається, яким саме чином вказані обставини впливають на визначену декларантом митну вартість товару, чи свідчить про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або наявність ознак не автентичності поданих до митного оформлення документів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митним органом не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як твердження митниці про те, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також містяться розбіжності, спростовано наявними в матеріалах справи доказами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000105/2 від 25.03.2021 року є протиправними та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги Одеської митниці зроблених висновків не спростовують, та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача суму збитків, спричинених неправомірним рішенням про коригування митної вартості товарів, оскільки порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Так, якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 ПК України та статті 45 БК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов`язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов`язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України сформулював раніше у постановах від 15 квітня 2014 року у справі №21-21а14 та 12 листопада 2014 року у справі №21-201а14.

Підсумовуючи вище викладені обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи, вірно встановив фактичні обставини та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційні скарги ТОВ "ІНДЕЛ" та Одеської митниці задоволенню не підлягають.

Оскільки колегія суддів не змінює рішення суду першої інстанції та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється (частина шоста статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДЕЛ" та Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов