Справа № 500/1742/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1742/22

07 червня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Теребовлянської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до Теребовлянської міської ради з клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теребовлянської міської ради (КОАТУУ: , Зона: 01, Квартал: 002), сусідня земельна ділянка - кадастровий номер: :01:001:0646.

01.02.2022 року Відповідач надіслав відповідь від 01.02.2022 року № 2735/02-11/з, в якій відмовив в задоволенні даного клопотання. Та зазначив, що земельна ділянка, яка пропонується для передачі у власність згідно планово - картографічного матеріалу не відповідає місцю розташування об`єкта вимогам законів та підзаконних актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (cт. 118 ЗКУ).

Позивач вважаює, що бездіяльність Відповідача є протиправною, яка полягає у тому, що Теребовлянською міською радою не було винесено питання щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою на пленарне засідання ради, та наявні підстави зобов`язати Відповідача винести питання зазначене у клопотанні та доданих до нього необхідних документів від 24.12.2021 року, на пленарне засідання Теребовлянської міської ради, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 07.04.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.04.2022 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 24.05.2022 о 10:00 год.

24 травня 2022 року ухвалою суду було відкладено розгляд справи на 07.06.2022 о 10:00 год.

07 червня 2022 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшли пояснення по справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи.

Згідно п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши адміністративну справу, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 24.12.2021 року звернулася до Теребовлянської міської ради, з клопотанням та необхідними документами від 24.12.2021 року про надання дозволу позивачу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теребовлянської міської ради (КОАТУУ: , Зона: 01, Квартал: 002), сусідня земельна ділянка - кадастровий номер: :01:001:0646.

01.02.2022 року Відповідач надіслав йому відповідь від 01.02.2022 року № 2735/02-11/з, в якій зазначив, що земельна ділянка, яка пропонується для передачі у власність згідно планово - картографічного матеріалу не відповідає місцю розташування об`єкта вимогам законів та підзаконних актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (ст. 118 ЗКУ). А тому, виходячи із вище наведеного, питання не може бути винесено для розгляду та прийняття відповідного рішення пленарним засіданням сесії Теребовлянської міської ради.

09.02.2022 року, позивач звернулася до Відповідача із запитом від 09.02.2022 року про надання позивачу обґрунтованої відповіді, в чому саме полягає невідповідність місця розташування даного об`єкта вимогам законів зазначеної у моєму клопотанні та доданими до нього необхідними документами від 24.12.2021 року.

22.02.2022 року Відповідач надіслав на адресу ОСОБА_1 лист-відповідь, від 22.02.2022 року № 07/02-10, в якому було зазначено, що запропоноване позивачем місце розташування земельної ділянки для вищевказаного цільового призначення розташована в межах населеного пункту с. Підгайчики Тернопільського району та відноситься до земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби (громадські пасовища), які надаються тільки в тимчасове користування (оренду) і повинні використовуватись виключно як сінокіс чи пасовище. Переводити такі ділянки в інші види сільськогосподарських угідь, заборонено. Відтак, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України, такі земельні ділянки можуть надаватись лише громадянам, які утримують худобу (корів, овець, кіз тощо) в користування на умовах оренди.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Як вже було зазначено, позивач, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, звернулася до органу місцевого самоврядування - Теребовлянської міської ради із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою.

Однак, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або рішення про відмову у його наданні Теребовлянською міською радою не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, за результатами розгляду заяви заінтересованої особи щодо вирішення зазначеного питання повинно прийматися відповідне рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Водночас, Земельним кодексом України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач, за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретної земельної ділянки, зобов`язаний був прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою або надати вмотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

У даному випадку, в порушення зазначених вище приписів чинного законодавства, Відповідач не прийняв рішення за наслідками розгляду клопотання в частині надання дозволу на розроблення такого проекту землеустрою. Рішення міської ради щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з визначенням відповідних мотивів (із зазначенням конкретних причин) відмови у його наданні, Відповідачем також не приймалось.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення Відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно належного розгляду поданого клопотання.

Отже, у даному випадку, способом захисту, необхідним для поновлення моїх прав є зобов`язання Відповідача належним чином розглянути клопотання від 24.12.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного рішення, яким надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою або надати вмотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

Крім того, Відповідач зазначає що земельна ділянка, яка пропонується для передачі у власність згідно планово - картографічного матеріалу не відповідає місцю розташування об`єкта вимогам законів та підзаконних актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (ст. 118 ЗКУ), а саме, вказана земельна ділянка для вищевказаного цільового призначення розташована в межах населеного пункту с. Підгайчики Тернопільського району та відноситься до земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби (громадські пасовища), які надаються тільки в тимчасове користування (оренду) і повинні використовуватись виключно як сінокіс чи пасовище. Переводити такі ділянки в інші види сільськогосподарських угідь, заборонено.

Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Нормами частини другої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до пункту "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Як видно з матеріалів справи, позивач звернулася до Відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведень земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у власність.

Листом Теребовлянської міської ради від 01.02.2022 року № 2735/02-11/з, позивачу було відмовлено у клопотанні про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, у зв`язку з тим, що на даний час земельна ділянка є пасовищем і використовується громадянами для випасання великої рогатої худоби.

Вказані доводи є неприйнятними, оскільки згідно з частиною другою статті 34 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Отже, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадського пасовища. Проте, реалізація цього права має відбуватись у повній відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою.

Суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів, що у достатній мірі свідчили б про створення на обраній позивачем земельній ділянці громадського пасовища. Вказані дані не містять доказів розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою створення громадського пасовища, формування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не розглянуто клопотання позивача та не надана оцінка обставинам на предмет відповідності клопотання вимогам ст. 118 Земельного кодексу України.

Відтак, суд вважає, що у цій справі з метою захисту порушеного права, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання Відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.12.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відтак належним способом відновлення порушеного права ОСОБА_1 , а також із метою усунення порушень, допущених Відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Відповідача на найближчій сесії повторно розглянути її клопотання, подане від 24.12.2021 року про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теребовлянської міської ради (КОАТУУ: , Зона: 01, Квартал: 002), сусідня земельна ділянка - кадастровий номер: :01:001:0646, з урахуванням норм Земельного кодексу України та висновків суду.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції від 29.03.2022.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Теребовлянської міської ради Тернопільської області, яка полягає у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 24.12.2021 року про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теребовлянської міської ради (КОАТУУ: , Зона: 01, Квартал: 002), сусідня земельна ділянка - кадастровий номер: :01:001:0646.

Зобов`язати Теребовлянську міську раду Тернопільської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 24.12.2021 року про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теребовлянської міської ради (КОАТУУ: , Зона: 01, Квартал: 002), сусідня земельна ділянка - кадастровий номер: :01:001:0646, з урахуванням норм Земельного кодексу України та висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянської міської ради Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Теребовлянська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Князя Василька, 104а,м. Теребовля,Тернопільська область,48100 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04058456).

Головуючий суддя Подлісна І.М.