Справа № 620/9809/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Чернігів Справа № 620/9809/21

Чернігівський окружний адміністративний суду:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Кремчаніної В.І.,

представника відповідача Косової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Херсонської обласної прокуратури про визнання протиправною відмову та стягнення не отриманої частини заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Держави України в особі Херсонської обласної прокуратури (далі також прокуратура, відповідач) про визнання протиправною відмову Херсонської області прокуратури, оформленою листом № 21-314 вих21 від 03.08.2021, у проведенні перерахунку заробітної плати за період з 06.04.2017 по 10.09.2020, виплати її позивачу на підставі заяви від 26.07.2021 та стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 06.04.2017 по 10.09.2020 у розмірі 824652,67 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що заробітна плата прокурора з 06.04.2017 нараховувалася та виплачувалася позивачеві в меншому розмірі, що суперечить ч.1 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», якою прямо передбачено, що заробітна плата регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Натомість, заробітна плата позивачу у період з 06.04.2017 по 10.09.2020 виплачувалася не у розмірах, передбачених ст.81 Закону України «Про прокуратуру», що призвело до її зменшення. Позивач зазначив, що неправомірність виплати заробітної плати на підставі положень постанови КМУ №505 підтверджена Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), яким визнано неконституційним окремі положення Бюджетного кодексу України, в частині оплати праці прокурорів. З цих підстав, посилаючись на положення ст.152 Конституції України, просив відшкодувати йому у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 06.04.2017 по 10.09.2020. З даного питання, 26.07.2021 звернувся до відповідача із заявою, але отримав відповідь, якою відмовлено у проведенні відповідного перерахунку з огляду на те, що відповідач не наділений повноваженнями визначати та встановлювати посадові оклади для працівників прокуратури.

15.12.2021 ухвалою суду справу прийнято до провадження судді Соломко І.І., розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив, в якому позов не визнає, оскільки питання щодо невиплати позивачу спірної заробітної плати вже вирішувалось судом, та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 540/352/21 в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві.

02.06.2022 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у період з 06.04.2017 по 10.09.2020 працював в органах прокуратури Херсонської області та отримував заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Відповідно до наказу прокурора Херсонської області від 10.09.2020 № 466к позивача звільнено з займаної посади та з органів прокуратури області з 10.09.2020 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

26.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок розміру посадового окладу за період з 06.04.2017 по 10.09.2020 та виплатити йому матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними (т. 1 а.с. 25-26).

Листом Херсонської області прокуратури від 03.08.2021 № 21-314 вих21позивачу відмовлено у проведенні перерахунку заробітної плати за період з 06.04.2017 по 10.09.2020 з огляду на те, що відповідач не наділений повноваженнями визначати та встановлювати посадові оклади для працівників прокуратури (т. 1 а.с.27-28).

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається із заявленого позову, порушення своїх прав позивач пов`язує з протиправною відмовою відповідача щодо не проведення перерахунку заробітної плати за період з 06.04.2017 по 10.09.2020, виплати її позивачу на підставі заяви від 26.07.2021 та стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували позицію позивача щодо спірного питання.

Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ набрав чинності 15.07.2015, крім статті 12 (місцеві прокуратури) та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набрали чинності з 15.12.2015 (абзац 3 п.1 розд. XII "Прикінцеві положення").

З набранням чинності Законом № 1697-VІІ втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ 1991 року, крім, зокрема, ч. 1 ст. 49, яка втрачає чинність з 15.12.2015 (п. 3 розд. XII "Прикінцеві положення").

Статтею 49 Закону 1789-ХІІ визначалося матеріальне і соціальне забезпечення працівників прокуратури.

Отже, до 14.12.2015 порядок матеріального забезпечення прокурорів визначався ст. 49 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (1991 року).

Починаючи з 15.12.2015 (після втрати чинності ст..49 Закону №1789-ХІІ) матеріально-побутове забезпечення прокурора визначалося Законом № 1697-VІІ.

Згідно із ч.1 ст.81 Законом № 1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст. 81 Закону № 1697-VІІ передбачалось, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (в подальшому розмір окладу змінювався). Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури - 1,2. В подальшому з 01.01.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII, яким внесено зміни до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а в подальшому посадовий оклад був збільшений до 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (Закон № 113-IX від 19.09.2019).

Після прийняття Закону України 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", були прийняті Закон України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Так, Законом № 79-VIII доповнений розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України , зокрема, п. 26, який передбачив, що норми і положення статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.89 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

У свою чергу, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ч.1 ст.90 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач, як розпорядник нижчого рівня, не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому ст..81 Закону України «Про прокуратуру».

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у справі №320/1874/19.

Вищенаведене правове регулювання виплати заробітної прокурорам існувало до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 у справі № 1-223/2018(2840/18).

Отже, встановлені обставини не дають підстав стверджувати, що у дослідженому періоді (з 06.04.2017 по 10.09.2020), органом прокуратури нараховувалася заробітна плата не у розмірі, що визначався діючим на той час законодавством.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити те, що відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Отже, зазначені положення Конституції України, як норми прямої дії, прямо передбачають як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.

В той же час, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди покладається на державу, і така відповідальність є не наслідком протиправних дій/бездіяльності державного органу, а виникає внаслідок визнання акту неконституційним.

Вказані обставини встановлені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 540/352/21.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судове рішення у справі № № 540/352/21, відповідно до статті 78 КАС України, має преюдиціальне значення для вирішення цього спору.

У своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до статті 6 КАС України статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Херсонська обласна прокуратура вул.Михайлівська, 33, м.Херсон, 73000 .

Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2022 року.

Суддя І.І. Соломко