Справа № 120/2372/22-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/2372/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Дашівської селищної ради (далі відповідач, рада), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 8 скликання Дашівської селищної ради від 24.12.2021 № 785 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

- зобов`язати надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на поділ та об`єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, кадастровий номер :02:000:0305, яка розташована на території Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області із урахуванням правових висновкі наданих в судовому рішенні.

В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0305, яка розташована на території Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

За наслідком розглядуцього звернення, спірним рішенням відмовлено у наданні дозволу у зв`язку із тим, що подано не повний пакет документів та земельна ділянка перебуває у користуванні жителів смт. Дашів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Із таким рішенням позивачка не погоджується та вказує, що ЗК України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні бажаного для нього дозволу передбачений ч. 7 ст. 118 ЗК України. Також вказала на помилковість висновків органу місцевого самоврядування про перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб.

Ухвалою від 23.02.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення виклику учасників справи.

18.03.2022 надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням 3 сесії 22 скликання Дашівської селищної ради від 29.03.1995 "Про розгляд заяв" землю на яку претендує позивачка виділено під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянам смт. Дашів. Відтак надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :02:000:0305 позивачці не є можливим.

Ухвалою від 12.05.2022 р. витребувано у відповідача докази, які вказують , що земля , яку бажає отримати позивачка перебуває у користуванні інших осіб.

Розглянувши матеріали справи , оцінивши докази, суд встановив наступне.

23.11.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до Дашівської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0305, яка розташована на території Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області. До клопотання викопіювання земельної ділянки, інформація ДЗК, довіреність.

За наслідком розгляду цього клопотання, рішенням 16 сесії 8 скликання Дашівської селищної ради від 24.12.2021 № 785 відмовлено у наданні дозволу, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 подано неповний пакет документів, а земельна ділянка перебуває у користуванні жителів смт. Дашів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивачка звернулась до суду із позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог , суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 116 ЗК України , громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із процитованих норм видно, що встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Надаючи оцінку підставам для відмови в наданні дозволу вказаних у спірному наказу, зокрема, що земельна ділянка перебуває у користуванні жителів смт. Дашів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також те, що позивачкою не подано усі необхідні документи для надання дозволу, суд вказує наступне.

Як свідчить Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.02.22 р. зземельна ділянка, на яку претендує позивачка є сформованою та зареєстрованою із присвоєнням кадастрового номера :02:000:0305, з віднесенням до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу.

В свою чергу, відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 04.05.2020 в справі № 802/1539/17-а.

Відтак, звернувшись із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу сформованої земельної ділянки позивачка дотрималась норм Земельного кодексу України, що стосується виду документації із землеустрою дозвіл на розроблення якого вона просила надати.

Суд зазначає, що в силу вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У такому випадку, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України заявник до клопотання повинен долучити погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, яке в подальшому є підставою для припинення прав третіх осіб на таку земельну ділянку.

Для встановлення правового режиму обраної позивачкою земельної ділянки судом досліджено Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0305 (а.с. 12-13) та, як зазначалось вище, з"ясовано, що земельна ділянка зареєстрована за цільовим призначенням 16.00, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу, форма власності - комунальна, суб`єкт права власності - Дашівська селищна рада, дата державної реєстрації права - 15.01.2019.

Відтак, із урахуванням внесеної до Державного земельного кадастру актуальної інформації про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0305, яка вважається достовірною, відсутні підстави вважати, що земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні третіх осіб, як і відсутні підстави погодитися із висновком відповідача про її належність до категорії земель житлової та громадської забудови.

Щодо посилань відповідача на те, що права третіх осіб виникли на обрану позивачем земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0305 на підставі рішення 3 сесії 22 скликання Дашівської селищної ради від 29.03.1995 "Про розгляд заяв", що може бути причиною відсутності актуальної інформації у Державному земельному кадастрі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу приписів ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 чинного на момент прийняття рішення від 29.03.1995 "Про розгляд заяв", право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990).

Із урахуванням наведеного суд доходить висновку, що рішення ради від 29.03.1995 "Про розгляд заяв" не може вважатися достатнім доказом, що посвідчує та підтверджує право інших осіб на бажану для позивача земельну ділянку. Належним, допустимим та достатнім доказом існування права власності чи права користування на вказану земельну ділянку є відповідний державний акт, якого відповідачем до суду не подано.

Окремо суд вказує й на те, що зміст рішення від 29.03.1995 "Про розгляд заяв" не дає підстав ідентифікувати місцезнаходження земельних ділянок зазначених у ньому та стверджувати, що такі земельні ділянки накладаються чи охоплюються земельною ділянкою яка зазначена позивачем у клопотанні (кадастровий номер :02:000:0305, площею 10,3215 га.).

Стосовно наданих на виконання ухвали від 12.05.2022 р. рішень Дашівської селищної ради від 30.12.1997 р. та від 05.11.1997 р., то зміст також не ідентифікує місцезнаходження земельних ділянок зазначених у ньому та не підтверджує факт, що такі земельні ділянки накладаються чи охоплюються земельною ділянкою яка зазначена позивачкою у клопотанні (кадастровий номер :02:000:0305, площею 10,3215 га.).

Також суд звертає увагу, що відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15.04.1993 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)" (чинного до 04.06.1999) та Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі" (чинного до 23.08.2013), місце розташування земельної ділянки може підтверджуватися технічною документацією зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою. Вказана технічна документація повинна містити кадастровий план земельної ділянки на якому відображається інформація про межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів та інша інформація яка дає можливість встановити місце розташування земельної ділянки.

Отже, висновок відповідача про те, що рішення від 29.03.1995 "Про розгляд заяв" стосується саме цієї земельної ділянки, яка вказана позивачем у клопотанні є безпідставним, адже таке рішення не містить відомостей, які б дали можливість перевірити місце розташування земельних ділянок про які у ньому йдеться, а інших доказів, зокрема вказаної вище технічної документації до суду не подано.

Окрім того, як встановлено судом із інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0305, ця земля належить до земель запасу .

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК України, до земель запасу можуть належати земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

Відтак, факт віднесення обраної позивачем земельної ділянки до земель запасу додатково спростовує твердження відповідача про перебування її у користуванні інших осіб, адже до земель запасу можуть бути віднесені виключно вільні земельні ділянки.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови позивачці в наданні дозволу на поділ та об`єднання земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимозі про зобов`язання відповідача надати дозвіл на поділ та об`єднання земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою реалізації судом повноваження про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача є встановлення того, що для його прийняття виконано всі умови, визначені законом (ч. 4 ч. 245 КАС України).

Відповідно до п. «а» та «д» ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; д) організація землеустрою.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 19 Закону України «Про землеустрій», до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.

Статтею 35 вказаного Закону передбачено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3, 7, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, в процесі прийняття рішення (вчинення дій) суб`єкт владних повноважень повинен діяти: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Із урахуванням встановлених при розгляді цієї справи обставин, суд доходить висновку, що при вирішенні ініційованого позивачем земельного питання, відповідач - орган який вправі розпоряджатися землею та зобов`язаний вести її облік, інвентаризацію, достовірно встановлювати місце розташування та правовий режим земельних ділянок, вказаних нормативних приписів не дотримався. Це проявилося у тому, що відмовивши позивачу у задоволенні клопотання та наданні бажаного дозволу, рада, маючи на це повноваження, повно та об`єктивно не встановила правового режиму земельної ділянки щодо якої звернувся позивач, зіславшись при цьому на ймовірні факти її використання іншими особами та не дослідивши дійсного правового режиму цієї землі.

Такі недоліки у реалізації суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, крім того що характеризують оскаржене рішення як протиправне, позбавляють суд можливості перевірити факт дотримання позивачем усіх умов, що є необхідними для надання їй бажаного дозволу.

Для виправлення раніше допущених недоліків, рада повинна повно, об`єктивно та достовірно встановити правовий режим бажаної для позивачки земельної ділянки, використовуючи при цьому належні, допустимі правовстановлюючі документи і лише із їх урахуванням ґрунтувати власний висновок про наявність чи відсутність правових підстав для надання відповідного дозволу позивачу.

Крім цього, суд враховує, що на момент ухвалення цього судового рішення в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні за визначених підстав в умовах якого допускається тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Одне із таких обмежень встановлено Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року яким внесені зміни до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Зазначене виключає підстави для задоволення позовних вимог у бажаний для позивача спосіб, адже обрання судом під час дії воєнного стану способу захисту порушених прав у вигляді зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою прямо суперечитиме Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-XI та фактично покладатиме на Раду обов`язок прийняти рішення, ухвалення якого цим Законом заборонено.

Тому порушені права позивачки підлягають захисту у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на поділ та об`єднання земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0305, яка розташована на території Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області із урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 992,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 496,20 грн. (1/2 задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 8 скликання Дашівської селищної ради від 24.12.2021 № 785 "Про відмову громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистих селянських господарств за межами населених пунктів Дашівської селищної ради" в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на поділ та об`єднання земельної ділянки та дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Зобов`язати Дашівську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.11.2021 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на поділ та об`єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності із кадастровим номером :02:000:0305, яка розташована на території Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області із урахуванням правових висновкі наданих в судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Дашівської селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Дашівська селищна рада (вул. Горького, 9, смт. Дашів, Вінницька область, 22740, ).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна