Справа № 360/1325/22
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1325/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУ НП в Луганській області), в якій позивач просить:

- визнати противоправною бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 118 діб;

- зобов`язати ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 6 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2018 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2021 рік та 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, загальною кількістю 118 діб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 07 листопада 2015 року по 12 лютого 2022 року він проходив службу в ГУ НП в Луганській області. Відповідно до наказу ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Луганській області на підставі пункту 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 12 лютого 2022 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні: 33 роки 02 місяці 27 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 4 доби, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 25 років, встановивши відсоток премії за лютий 2022 року 53,91 %.

Після звернення до відповідача позивач дізнався, що ним не використовувались такі відпустки: щорічна чергова оплачувана відпустка за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічна чергова оплачувана відпустка за 2018 рік у кількості 4 доби, щорічна чергова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 30 діб, щорічна чергова оплачувана відпустка за 2021 рік у кількості 30 діб, щорічна оплачувана додаткова відпустка за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічна оплачувана додаткова відпустка за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічна оплачувана додаткова відпустка за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 118 діб.

У виплаті компенсації позивачу за невикористані відпустки відповідачем відмовлено.

З посиланням на положення статей 4, 16-2 Закону України «Про відпустки», статей 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 91, 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію», Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, позивач зазначає, що на час прийняття наказу про звільнення відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 06 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

ГУ НП в Луганській області позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву від 19 травня 2022 року, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив таке.

Щодо виплати компенсації за додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб відповідач зазначив, що порядок надання відпусток поліцейським, передбачений статтями 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію».

Так частинами першою, другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відпустки» законодавство про відпустки складається з Конституції України, Закону України «Про відпустки», Кодексу Законів про працю України (КЗпПУ), інших законів та нормативно-правових актів.

Надання такого виду відпустки як «додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати» учаснику бойових дій передбачено: Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 12 частина перша статті 12), Законом України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (стаття 16-2), Кодексом Законів про працю України (стаття 77-2).

Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Перелік є вичерпним і будь-яким іншим законом не передбачено право поліцейського на компенсацію інших видів додаткових відпусток.

Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавством не передбачена.

Положення Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII визначають лише те, що учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 частина перша статті 12). Але в ньому відсутні норми, які б визначали виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Позивач з рапортами про надання йому додаткової відпустки у 2015 році зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, яким затверджено Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, а саме абзацами 7, 8 пункту 8 розділу III, визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

У даному випадку, належність до виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік в наказі ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с про звільнення останнього зі служби в поліції не визначена, у даному наказі визначено про компенсацію за невикористану щорічну відпустку у році звільнення у кількості 4 доби.

Позивач в установленому порядку наказ ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУ НП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому позовні вимоги позивача є передчасними і такими, що суперечать законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу ІІІ Порядку від 06 квітня 2016 року № 260.

Щодо вимоги позивача, про компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за 2015, 2018, 2019, 2021 роки зазначено таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини десятої статті 10 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Згідно з частиною десятою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частиною першою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Таким чином, відповідно до вимог Закону № 580-VІІІ та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський і має право на його оскарження в частині або повністю.

В наказі про звільнення позивача від 07 лютого 2022 року № 54 о/с було визначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році у кількості 4 доби.

Таким чином, на думку відповідача, відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані відпустку за 2015, 2018, 2019, 2021 роки, у зв`язку з відсутністю передбаченого законодавством у нього такого обов`язку.

Наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції.

Абзацом 2 пункту 10 розділу III вищезазначеного наказу визначено, що в наказі про звільнення, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Позивач в установленому порядку наказ ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2021 року № 54 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУ НП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що суперечать законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 від 06 квітня 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем подана відповідь на відзив від 21 травня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач з 05 листопада 2015 року є учасником бойових дій, у період з 07 листопада 2015 року по 12 лютого 2022 року проходив службу в ГУ НП в Луганській області, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 05 листопада 2015 року серії НОМЕР_1 , видане Головним управлінням МВС України у Луганській області, дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06 листопада 2015 року, витяг з наказу ГУ НП в Луганській області від 15 липня 2020 року № 776 о/с, витяг з наказу ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с, довідка про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції без дати та без номеру, видана Управлінням кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області.

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Луганській області звільнено за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 12 лютого 2022 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні: 33 роки 02 місяці 27 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 4 доби, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 25 років, встановивши відсоток премії за лютий 2022 року 53,91 %.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 598/111/19-2022 позивач має залишки відпусток за 2015, 2018, 2019, 2021 роки: за 2015 рік - 4 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час, 14 діб додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік; за 2018 рік - 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки, 06 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки; за 2019 рік - 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки; за 2021 рік - 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 18 травня 2022 року № 1421/111/19-2022 позивач не використав відпустки: залишок чергової відпустки у кількості 3 доби за 2015 рік; 4 доби основної відпустки та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. З приводу надання додаткової відпуски як учаснику бойових дій у 2015 році позивач не звертався.

У довідці Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 30 травня 2022 року № 1607/111/19-2022 зазначено, що інформацію щодо залишку щорічної чергової відпустки позивача за 2015 рік вважати вірною у довідці Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 598/111/19-2022.

Отже, правильною кількістю залишку днів чергової відпустки за 2015 рік є 4 доби.

Відповідно до листів Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 1077/111/09/15-2022 та ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області від 17 лютого 2022 року № ВДЗ/33 за період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року позивач додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2015 рік не використовував, підстав для компенсації при звільненні за використану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, а також невикористану щорічну відпустку за 2018, 2019, 2021 роки відсутні.

Відповідачем до матеріалів справи також надано довідки про ймовірний розрахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні основної та додаткової щорічної чергової оплачуваної відпустки (чергові та додаткові) за 2015-2021 роки та за невикористані дні відпустки учасника бойових дій за 2015 рік, а саме: згідно з довідкою від 18 травня 2022 року № 416/111/22-2022 нарахована компенсація основної та додаткової щорічної чергової оплачуваної відпустки у загальній кількості 104 доби (чергові і додаткові) за 2015-2021 роки складає 54662,68 грн; згідно з довідкою від 18 травня 2022 року № 417/111/22-2022 нарахована компенсація за невикористані дні відпустки учасника бойових дій за 2015 рік складає 7358,44 грн.

Згідно з довідкою ГУ НП в Луганській області від 18 травня 2022 року № 415/111/22-2022 щодо остаточного розрахунку при звільненні компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, щорічної основної та додаткової відпусток за 2018, 2019, 2021 роки відповідачем при звільненні позивачу не виплачена.

Судом установлено, що спірним є право позивача на компенсацію щорічної основної відпустки за 2015 рік, щорічної основної та додаткової відпусток за 2018, 2019, 2021 роки. Кількість невикористаних позивачем в указаному періоді днів основної та додаткових відпусток не є спірним питанням.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260, у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції).

Закон № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР установлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІІ Порядку № 260 врегульовано окремі питання виплати грошового забезпечення.

Абзацом сьомим пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260).

З вищевикладеного вбачається, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, зокрема, до яких, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку (абзац другий пункту 2 Порядку № 100).

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі № 806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 806/277/16.

З огляду на неврегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення КЗпП України, Закону № 504/96-ВР, Порядку № 100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18.

Також при розгляді вказаної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19 згідно з якою у рамках спірних правовідносин пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 24 Закону № 504/96-ВР.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 та від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Наданими до матеріалів справи довідками підтверджено, що позивачем у 2015 році не використано додаткову відпустку учасникам бойових дій у кількості 14 календарних днів, а у 2015 році основну відпустку у кількості 4 доби; у 2018 році основну відпустку у кількості 4 доби та додаткову відпустку у кількості 6 діб; у 2019 році основну відпустку - 30 діб та додаткову відпустку - 15 діб; у 2021 році основну відпустку - 30 діб та додаткову відпустку - 15 діб.

Проте, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткових.

Суд зазначає, що відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів не позбавляє позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливають на результат розгляду даної справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.

Щодо наданої позивачем довідки Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 598/111/19-2022 та наданої відповідачем довідки Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 18 травня 2022 року № 1421/111/19-2022 суд зазначає, що позивач не використав відпустки: залишок чергової відпустки у кількості 3 доби за 2015 рік; 4 доби основної відпустки та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. З приводу надання додаткової відпуски як учаснику бойових дій у 2015 році позивач не звертався.

Що стосується наведених відповідачем ймовірних розрахунків компенсації за невикористані в спірному періоді дні відпустки, то суд не перевіряє правильність таких розрахунків і не дає їм правової оцінки, оскільки, як вже було зазначено вище, на час розгляду цієї справи спірним є право позивача на отримання компенсації за всі дні невикористаної відпустки, а не тільки за рік звільнення. Відповідно питання щодо правильності розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки мають вирішуватися вже після вирішення питання про наявність права на таку компенсацію. До нарахування та виплати цієї компенсації позивачу між сторонами спір щодо правильності здійсненого обрахунку відсутній, а в суду відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені. Тобто на час розгляду даної справи між сторонами в цій частині спір ще відсутній.

Оскільки суд надає правову оцінку в межах предмету спору, що існує на час розгляду справи, а не того, що ймовірно виникне між сторонами у майбутньому, надання правової оцінки наведеного відповідачем розрахунку компенсації виходить за межі предмета доказування та є передчасним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 118 діб та зобов`язання ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 6 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2018 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2021 рік та 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, загальною кількістю 118 діб є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю лише зі словесним корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1150,00 грн суд зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 14 лютого 2022 року № 34, укладений між адвокатом Пупиніним О. М. (далі - юрист) і Грєзєвим Ю. М. (далі - клієнт), додаток № 1 до договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2022 року № 34, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 21 лютого 2022 року № 27, підписаний адвокатом Пупиніним О. М. і позивачем, квитанцію від 21 лютого 2022 року № 27.

Дослідженням договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2022 року № 34 встановлено, що за цим договором юрист зобов`язується: представляти інтереси позивача в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультації з питань, що стосуються даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату до даній справі (підпункт 2.1 пункту 2). За роботу, виконану юристом, клієнт здійснює оплату згідно з умовами, викладеними у додатку № 1 до цього договору, але це не позбавляє клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів у розмірі, узгодженому сторонами. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (підпункти 3.1, 3.2 пункту 3).

Згідно з додатком № 1 до договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2022 року № 34 тарифні ставки винагороди (гонорару) складають: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 150,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 150,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) - 700,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо) - 200,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій - за одну годину представництва - 200,00 грн.

Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 21 лютого 2022 року № 27, підписаним адвокатом Пупиніним О. М. і позивачем, юристом надана така правнича допомога при підготовці адміністративного позову клієнта до ГУ НП в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати клієнту грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб та зобов`язання вчинити певні дії: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 150,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 14 лютого 2022 року № 9/22 до ГУ НП в Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 150,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 14 лютого 2022 року № 11/22 до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 150,00 грн; підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) - 700,00 грн; всього - 1150,00 грн.

Відповідно до квитанції від 21 лютого 2022 року № 27 вартість правничої допомоги позивачу на підставі договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2022 року № 34 відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги від 21 лютого 2022 року № 27 складає 1150,00 грн.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, а саме, що представником позивача направлено адвокатський запит, складено позовну заяву, оформлено та подано разом з цими заявами докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, суд вважає, що обставини надання адвокатом правничих послуг позивачу та оплати останнім гонорару адвоката у розмірі 1150,00 грн знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами.

Проте як вже було зазначено вище, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням викладеного, заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу відповідає ознакам співмірності, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України, тому суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Луганській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1150,00 грн, що, на думку суду, є співмірною сумою для цієї справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки у 2015, 2018, 2019, 2021 роках.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 4 доби, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 12 лютого 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1150,00 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят грн 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль