Справа № 640/2166/22
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2166/22 Головуючий у І інстанції - Григорович П.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити з Єдиного реєстру боржників дані про ОСОБА_1 по виконавчому провадженні № 56482247.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із перебуванням відомостей про ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників у виконавчому провадженні № 56482247, останній позбавлений права здійснювати будь-які правочини зі своїм майном, що являється порушенням його законних прав та інтересів.

Оскільки заборгованість за виконавчим написом була повністю оплачена, державний виконавець, отримавши вказану інформацію, повинен був вилучити дані про ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженню № 56482247.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити з Єдиного реєстру боржників дані про ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 56482247.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначає, що оскільки виконавче провадження № 56482247 було завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у Відділу відсутні підстави для вилучення Позивача із Єдиного реєстру боржників.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини сьомої ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Позивачем, ОСОБА_2 , як Продавцями та ОСОБА_3 , як Покупцем, укладено попередній договір від 18 вересня 2015 року, відповідно до якого Продавці зобов`язуються продати належне їм нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,9 (п`ятдесят цілих дев`ять сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їм на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2002 року, посвідченого Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Левчук О.Б. за реєстровим № 9375, зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 11.01.2003 року за номером реєстровим № 16/35 в реєстрову книгу № 40.

Згідно з п. 7 зазначеного договору Покупець передала Продавцям:

- аванс у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, а Продавці, отримали цей аванс, який входить в рахунок належних з Покупця 1 080 000 (один мільйон вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок;

- в позику суму у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, а Продавці зобов`язувалися повернути Покупцю таку ж суму грошей не пізніше 12.00 (дванадцятої) години 21 (двадцять першого) вересня 2015 року.

Відповідно до п. 10 попереднього договору від 18 вересня 2015 року у разі невиконання Продавцями в частині позики свого зобов`язання з повернення позиченої суми в строк, вказаний в другому абзаці п. 7 цього договору, Покупець вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку у строки, передбачені, чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

24 травня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецьом Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 3038), яким запропоновано стягнути з Позивача на користь ОСОБА_3 несплачену в строк за Попереднім договором (в частині позики), посвідченим 18.09.2015 року за реєстровим № 3067 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., строк повернення якої настав о 12:00 (дванадцятій) годині 21 (двадцять першого) вересня 2015 (дві тисячі п`ятнадцятого) року борг в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок без врахування суми штрафу за невиконання умов Попереднього договору (в частині позики), а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

25 травня 2018 року Стягувачем до Відповідача подано заяву про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 24 травня 2018 року за реєстровим номером № 3038 та відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису.

25 травня 2018 року Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56482247 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 50 000,00 грн.

07 вересня 2021 року Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказаною постановою встановлено, що у Боржника відсутнє майно та кошти (доходи), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис № 3038, виданий 24.05.2018 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 50 000,00 грн. повернуто Стягувачу.

03 листопада 2021 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням, в якій просив:

- закінчити виконавче провадження № 56482247, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса № 3038 від 24 травня 2018 року;

- зняти арешти з майна ОСОБА_1 , а також скасувати інші заходи примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3038 від 24 травня 2018 року, про що винести відповідні постанови в строки, встановлені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

- вилучити дані про ОСОБА_1 з Єдиного Реєстру Боржників.

15 листопада 2021 року Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт з усіх рахунків, що належать Боржнику (Позивачу).

26 листопада 2021 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про вилучення даних із реєстру боржників, в якій він зазначив, що виконавче провадження № 56482247 було закінчене у зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, однак інформація про останнього досі міститься в Єдиному реєстрі боржників.

Листом Відповідача від 06.12.2021 № 56482247/26 повідомлено Позивача, що згідно з частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1, 3,11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем фару відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Оскільки виконавче провадження № 56482247 було завершено на підставі пункту другого частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у Відділу відсутні підстави для вилучення Позивача із Єдиного реєстру боржників.

Вважаючи відмову у виключенні з реєстру боржників протиправною, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після повернення виконавчого документу стягувачу з підстав визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем на підставі заяви стягувача від 03.11.2021 знято арешт з коштів Позивача, Відповідачем в повній мірі не дотримано вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого для відновлення порушених прав Позивача суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 частини 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з п. 2 частини 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна; відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 5 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 7 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначено Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256 (далі - Положення № 2432/5).

Згідно з п. 6 розділу ХХ Положення № 2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;

- про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

З аналізу викладених приписів Закону № 1404-VІІІ та Положення № 2432/5 вбачається, шо чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про Боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ повернуто Стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ, у зв`язку з чим підстави виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо Позивача як Боржника відсутні.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов посилався на частину 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 4 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином відповідно до зазначеної норми Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у разі якщо:

- після повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню;

- або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Проте, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, може виключно суд, що прямо передбачено статтею 432 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 374 КАС України.

Проте, будь-які судові рішення, якими було визнано виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 3038 від 24.05.2018 таким, що не підлягає виконанню, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно з частиною 5 ст. 12 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, повернення виконавчого документу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення не виключає повторного звернення Стягувача у строки, визначенні статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим що виконавчий напис № 3038, виданий 24.05.2018 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 50 000,00 грн. повернуто Стягувачу, тому як у Боржника (Позивача) відсутнє майно та кошти (доходи), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, останній продовжує залишатись Боржником.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 420/15082/20.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький