Справа № 120/18628/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18628/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Тетяна Михайлівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

09 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновленя на роботі,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУНП у Вінницькій області), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2129 від 11.11.2021 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Жмеринського РВП та відділення поліції № 1 Жмеринського РВП", в частині застосування до поліцейського-водія сектору логістики Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 189 о/с від 19 листопада 2021 року "Про звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 4 Мукачівського районного відділення поліції Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області";

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського - водія сектору логістики Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що пунктом 1 наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2129 від 11.11.2021 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Жмеринського РВП та відділення поліції № 1 Жмеринського РВП" за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1,2, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №189 о/с від 19.11. 2021 року, позивача звільнено зі служби в поліції, за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення ) частини 1 статті 77 Закону України " Про Національну поліцію". Підставою такого звільнення зазначено наказ ГУНП у Вінницькій області від 11.11.2021 № 2129.

Позивач вважаючи накази відповідача в частині звільнення зі служби та у частині застосування до нього дисциплінарного стягнення протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на час проведення службового розслідування, не було доведено жодним чином факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. За самим фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, станом на дату подання позову рішення по справі прийнятого не було. Зазначає, що на час винесення оспорюваних наказів про звільнення позивача, не було встановлено, що явилося причиною ДТП та чи є вина позивача у цьому.

Вважає, що матеріалами службового розслідування абсолютно не доведено факту порушення позивачем службової дисципліни, виходячи з її дефініції, передбаченій у статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував при прийнятті рішення, що види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни, наведенні в статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, найсуворішим з яких є звільнення зі служби в поліції, застосовуються як крайній захід дисциплінарного впливу.

08 червня 2022 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив в якому зазначено, що наказом ГУНП у Вінницькій області від 19.11.2021 № 189 о/с "По особовому складу" позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Підставою для прийняття зазначеного наказу слугував висновок службового розслідування від 09.11.2021, яким було встановлено обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, зокрема: 11.10.2021 о 04:59 до чергової частини ГУНП у Вінницькій області з відділення поліції № 1 Жмеринського РВП надійшла інформація про дорожньо - транспортну пригоду з потерпілими за участі працівника поліції ОСОБА_1 .

За вказаним фактом слідчим відділення ВП № 1 Жмеринського РВП внесено відомості до ЄРДР під № 0000179 за ч. 1 ст. 286 КК України, а у ОСОБА_1 відібрано зразки крові для проведення судово-токсикологічної експертизи.

Відповідно до висновку експерта від 20.10.2021 № 2840, при судово - медичній експертизі крові ОСОБА_1 , методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 0,8 проміле.

Службовим розслідуванням установлено, що сержант поліції ОСОБА_1 при наданні пояснень з приводу обставин, у результаті яких трапилась ДТП, проявив нещирість, не бажав встановити істину допущених ним порушень, що вказує на його низькі моральні якості як поліцейського.

Також відповідач зазначає, що підставою для призначення службового розслідування стало вчинення сержантом поліції ОСОБА_1 дій, сутність яких полягає у порушенні службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості та дій, які суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського, такі дії указують про реальну наявність у поведінці сержанта поліції ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, яка спричинила шкідливі наслідки та причинного зв`язку між ними і дією порушника дисципліни.

Відповідач вказує, що у діях сержанта поліції ОСОБА_1 убачаються адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121 та ч. 1 статті 126 КУпАП, оскільки останній також керував транспортним засобом, який не зареєстрований або не перереєстрований в Україні в установленому порядку (п. 30.1. ПДР) та не маючи поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.2.1. г).

Також відповідач наголошує про те, що у позовній заяві ОСОБА_1 помилково зазначає, що службове розслідування за фактом ДТП призначено та проводилось у відповідності до наказу МВС України від 12.03.2013 № 230 яким затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, оскільки вказана інструкція втратила чинність, а службове розслідування було проведено відповідно до вимог Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893.

У тому числі, відповідач вказує, що позивач безпідставно зазначає, що йому не надали для ознайомлення матеріали службового розслідування, оскільки ОСОБА_1 було подано заяву про ознайомлення із матеріалами службового розслідування і на зворотному боці вказаної заяви, існує власноручно написаний текст про те, що позивач ознайомлений з матеріалами службового розслідування. З іншими заявами та рапортами ОСОБА_1 до ГУНП не звертався.

Таким чином, при прийняті оскаржуваного наказу ГУНП у Вінницькій області діяло в межах та у спосіб встановлений законодавством, тому підстав для їх скасування немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом ГУНП У Вінницькій області № 36 о/с від 25.02.2020 ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України.

05.03.2020 року ОСОБА_1 склав Присягу працівника Національної поліції України.

Наказом ГУНП У Вінницькій області № 18 о/с від 03.02.2021 відповідно до п. 3 (за ініціативою поліцейського) ч. 1 ст. 65 Закону України ""Про Національну поліцію" призначено капрала поліції ОСОБА_1 поліцейським -водієм сектору логістики Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, з 08.02.2021.

11.10.2021 о 04:59 до чергової частини ГУНП у Вінницькій області з відділення поліції № 1 Жмеринського РВП надійшла інформація про дорожньо - транспортну пригоду з потерпілими за участю працівника поліції водія Жмеринського РВП (з дислокацією у ВП №1 Жмеринського РВП) капрала поліції ОСОБА_1 , спеціальний жетон № 0159431 на службі в поліції з 25.02.2020, на посаді з 04.01.2021, (ЄО відділення поліції № 1 Жмеринського РВ ГУНП у Вінницькій області №3660 від 11.10.2021).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ та забою головного мозку, госпіталізований до реанімаційного відділення КНП "Барська міська лікарня" у стабільному стані.

За вказаним фактом слідчим відділення ВП № 1 Жмеринського РВП внесено відомості до ЄРДР під № 0000179 за ч. 1 ст. 286 КК України, а у ОСОБА_1 відібрано зразки крові для проведення судово-токсикологічної експертизи.

Відповідно до висновку експерта від 20.10.2021 № 2840, при судово - медичній експертизі крові ОСОБА_1 , методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 0,8 проміле.

На підставі зазначеної інформації Наказом ГУНП у Вінницькій області № 1509 від 12.10.2021 року призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин події та виявлення можливих порушень службової дисципліни, допущених поліцейськими ГУНП у Вінницькій області.

У ході проведення службового розслідування установлено, що 11.10.2021 приблизно о 04:40 сержант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою у цивільному одязі, рухаючись автомобілем марки "Mazda 3", номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Литовської Республіки) по вул. Центральній у с. Іванівці, Барської міської територіальної громади, Жмеринського району, біля будинку № 57, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, у результаті чого не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги, а у подальшому наїзд на паркан, унаслідок чого автомобіль перекинувся на дах (ЄО відділення поліції № 1 Жмеринського РВП від 11.10.2021 № 3659, 3660 та 3661).

ОСОБА_1 було надано пояснення, у яких він зперечив право власності на вказаний автомобіль, оскільки автомобіль був куплений його відчимом для його брата ОСОБА_2 , але оформився на його ім`я. При цьому, ОСОБА_1 повідомив, що страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на його ім`я не укладався. Факт вживання алкоголю напередодні ДТП ОСОБА_1 категорично заперечив, а виявлення алкоголю у крові пояснити не зміг.

Службовим розслідуванням установлено, що сержант поліції ОСОБА_1 при наданні пояснень з приводу обставин, у результаті яких трапилась ДТП, проявив нещирість, не бажав встановити істину допущених ним порушень, що вказує на його низькі моральні якості як поліцейського. Також ОСОБА_1 порушено вимогу пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Також встановлено, що сержант поліції ОСОБА_1 , як і всі поліцейські відділення поліції № 1 Жмеринського РВП були ознайомлені з вимогами щодо дотримання службової дисципліни та недопущення грубих дисциплінарних проступків. Зокрема, їм наголошувалось на тому, що у разі керування транспортними засобами у стані сп`яніння до винних буде застосовуватись дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Отже, за таких умов, вина сержанта поліції ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, тобто останній розумів протиправність своїх дій та свідомо допускав настання несприятливих наслідків. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та ігнорування ним вимог законодавства.

Також, у діях сержанта поліції ОСОБА_1 убачаються адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом, який не зареєстрований або не перереєстрований в Україні в установленому порядку (п. 30.1. ПДР) та не маючи поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 2.1. г).

За наслідками проведення службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок, затверджений 09.11.2021 року начальником ГУНП у Вінницькій області, відповідно до якого встановлено:

- порушення службової дисципліни з боку сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", застосувати до поліцеського -водія сектору логістики Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 1 наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2129 від 11.11.2021 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Жмеринського РВП та відділення поліції № 1 Жмеринського РВП" за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 2, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №189 о/с від 19.11.2021 року, позивача звільнено зі служби в поліції, за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення ) частини 1 статті 77 Закону України " Про Національну поліцію". Підставою такого звільнення зазначено наказ ГУНП у Вінницькій області від 11.11.2021 № 2129.

Позивач вважаючи накази відповідача в частині звільнення зі служби та у частині застосування до нього дисциплінарного стягнення протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру проступку, обставинам, за яких він був вчинений, ступеню вини позивача, та обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність,ставлення позивача до служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Також громадянам згідно статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Законом України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" та Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Положеннми ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про Національну поліції", поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Положеннями частини 1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі статтею 64 Закону передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Положеннями пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 року (далі - Статут).

Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Статтею 12 Статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ст.1 Статуту).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Системний аналіз зазначених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно з положеннями ст.11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до положень статей 14-19 Статуту, а також Наказу Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2018 року № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807, яким затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (набув чинності 21.12.2018 року), унормовано порядок призначення та проведення службового розслідування, створення, повноваження дисциплінарних комісій, строки проведення службового розслідування, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), забезпечення поліцейському права на захист, порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Аналогічні підстави призначення службового розслідування містяться і у Порядку проведення службових розслідувань.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до положень ч.7,8 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України.

Як слідує з апеляційної скарги та позовних вимог в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: відмову службових осіб відповідача у виготовленні копій окремих документів службового розслідування; не погодженням із висновком експертизи відповідно до якого виявлено у крові позивача спирт; відсутність доведення факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передачено ст.130 КУпАП; за фактом дорожньо-транспортної пригоди порушено кримінальну справу, але станом на час подання позову рішення у справі не прийнято; службовим розслідуванням не доведено факту порушення ним службової дисципліни, виходячи з її дефініції у ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції.

Визначаючись щодо даних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт, зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що про надання копій документів службового розслідування він звертався до керівництва поліції в усній формі, та йому не було повідомлено про можливість подання заяви. Колегія суддів вважає дані доводи безпідставними, адже в матеріалах справи міститься копія заяви позивача про ознайомлення з матеріалами службового розслідування. На звороті заяви міститься відмітка від 06.12.2021 року про ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування. Водночас, позивачем до позову не додано будь-яких доказів щодо його звернення із іншими заявами, зокрема щодо виготовлення копій документів.

Надаючи оцінку доводам скаржника в частині не погодження із висновком експерта №2840, відповідно до якого у крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,8%, Колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено жодного конкретного аргументу, який би міг спростувати такий висновок чи поставити його під сумнів. Доводи які зазначені апелянтом колегія суддів не бере до уваги з огляду на їх необґрунтованість.

Визначаючись щодо аргументів скаржника про те, що його не було притягнуто до адміністративної відповідальності та відсутності рішення суду у кримінальній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для звільнення позивача зі служби слугувало скоєння ним дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, вимог ч. 1, пп. 1, 2, ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.1, 2 частини 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та ч. 1 ст. 77 Закону України " Про Національну поліцію".

Положеннями ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

Статтею 12 Статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За вчинення дисциплінарного проступку до особи порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення із служби в поліції. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Однією із підстав для звільнення поліцейського відповідно до п.6 ч. 1 ст.77 Закону України" Про Національну поліцію" є звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Отже, притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення із органів внутрішніх справ, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності.

В контексті зазначеного, колегія суддів зауважує, що вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Так, у статті 13 Дисциплінарного статуту установлені види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників поліції.

Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Колегія суддів зауважує, що правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням. Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В свою чергою, суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що в даній справі відсутність обвинувального вироку в кримінальній справі відносно позивача не впливає на наявність чи відсутність у його діянні складу дисциплінарного проступку.

Так, у відповідності до змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, слідує, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Позивач прийняв присягу працівника поліції та добровільно взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і які він повинен дотримуватися.

Враховуючи зазначені вище положенням законодавства та наведені фактичні обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що позивачем у справі було допущено грубе порушення службової дисципліни, а саме вимог частини 1, пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", а також вимог частини 6 статті 121 та частини 1 статті 126 КУпАП.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру проступку, обставинам, за яких він був вчинений, ступеню вини позивача, та обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, ставлення позивача до служби. Оскаржувані накази відповідача прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.