Справа № 520/14698/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 р. Справа № 520/14698/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021, (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) по справі № 520/14698/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за несення ним служби у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 та сум індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення служби у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 відповідно до відпрацьованого нічного часу в об`ємі 1136 годин, а саме: за листопад 2015 року - 48 годин, грудень 2015 року - 26 годин; січень 2016 року - 46 годин, лютий 2016 року - 64 години, березень 2016 року - 32 години, квітень 2016 року - 16 годин, травень 2016 року - 18 годин, червень 2016 року - 46 годин, липень 2016 року - 64 години, серпень 2016 року - 64 години, вересень 2016 року - 64 години, жовтень 2016 року - 58 годин, листопад 2016 року - 46 годин, грудень 2016 року - 24 години; січень 2017 року - 48 годин, лютий 2017 року - 48 годин, березень 2017 року - 10 годин, квітень 2017 року - 46 годин, травень 2017 року - 32 години, червень 2017 року - 24 години, липень 2017 року - 0 годин, серпень 2017 року - 58 годин, вересень 2017 року - 38 годин, жовтень 2017 року - 0 годин, листопад 2017 року - 64 години, грудень 2017 року - 48 годин; січень 2018 року - 56 годин, лютий 2018 року - 48 годин;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 по 28.02.2018 за період її невиплати;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4 000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно) та доплати за службу у нічний час за період з листопада 2015 року по лютий 2018 року (включно).

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно).

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за несення ним служби у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 відповідно до відпрацьованого нічного часу в об`ємі 1136 годин, а саме: за листопад 2015 року - 48 годин, грудень 2015 року - 26 годин; січень 2016 року - 46 годин, лютий 2016 року - 64 години, березень 2016 року - 32 години, квітень 2016 року - 16 годин, травень 2016 року - 18 годин, червень 2016 року - 46 годин, липень 2016 року - 64 години, серпень 2016 року - 64 години, вересень 2016 року - 64 години, жовтень 2016 року - 58 годин, листопад 2016 року - 46 годин, грудень 2016 року - 24 години; січень 2017 року - 48 годин, лютий 2017 року - 48 годин, березень 2017 року - 10 годин, квітень 2017 року - 46 годин, травень 2017 року - 32 години, червень 2017 року - 24 години, липень 2017 року - 0 годин, серпень 2017 року - 58 годин, вересень 2017 року - 38 годин, жовтень 2017 року - 0 годин, листопад 2017 року - 64 години, грудень 2017 року - 48 годин; січень 2018 року - 56 годин, лютий 2018 року - 48 годин.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі № 520/14698/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби у нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби у нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку №260. Підставою для нарахування таких доплат є отримані від управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції довідки обліку несення поліцейськими служби у нічний час. Проте, в період з 07.11.2015 по 28.02.2018р. довідки несення поліцейськими служби у нічний час в УПП в Харківській області ДПП не формувались, відтак, за їх відсутності нарахування та здійснення зазначених виплат неможливе, а отже, підстави для нарахування доплати за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 відсутні.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату індексації за період з 19.05.2016 по 31.10.2017 вказав, що відповідно до ч.5 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію» грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в силу статті 6 якого зазначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Так, Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. В подальшому, Постановою КМУ від 18.10.2017р. №782 внесено зміни до п. 2 зазначеного Порядку та доповнено абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». Від початку функціонування Національної поліції України з 07.11.2015 по 18.10.2017р. індексація виплат заробітної плати поліцейським не проводилась у зв`язку з відсутністю зазначених змін у Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Крім того, вважав задоволений судом розмір витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн., необґрунтованим та завищеним, оскільки предмет спору не є складним, а обсяг процесуальних документів не є значним.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26.09.2015р. по теперішній час проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №1.

29.06.2021р. позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України із заявою, в якій просив повідомити чи здійснювалася йому доплата за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018р. та індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017р.

На заяву позивача, Департамент патрульної поліції Національної поліції України надав відповідь зазначивши, що відповідно до п. 11 Розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що (здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 0(6.04.2016 № 260, підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Вказав, що підстави для нарахування позивачу доплати за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018р., відсутні.

Згідно з ч. 5 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону, частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до об`єктів індексації грошових доходів населення віднесено оплату праці (грошове забезпечення). Статтею 6 Закону передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим постановою від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведенні індексації грошових доходів населення.Постановою КМУ від 18.10.2017р. №782 внесено зміни до пункту 2 вказаного Порядку та доповнено абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». Індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаної постанови, тобто з листопада 2017 року.

Згідно інформації щодо несення служби у нічний час інспектором взводу №3роти №6 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , (додаток 1 до відповіді), останній виконував службові обов`язки у нічний час в такому обсязі: у листопаді 2015 року - 48 годин, у грудні 2015 року - 26 годин; у січні 2016 року - 46 годин, у лютому 2016 року - 64 години, у березні 2016 року - 32 години, у квітні 2016 року - 16 годин, у травні 2016 року - 18 годин, у червні 2016 року - 46 годин, у липні 2016 року - 64 години, у серпні 2016 року - 64 години, у вересні 2016 року - 64 години, у жовтні 2016 року - 58 годин, у листопаді 2016 року - 46 годин, у грудні 2016 року - 24 години; у січні 2017 року - 48 годин, у лютому 2017 року - 48 годин, у березні 2017 року - 10 годин, у квітні 2017 року - 46 годин, у травні 2017 року - 32 години, у червні 2017 року - 24 години, у липні 2017 року - 0 годин, у серпні 2017 року - 58 годин, у вересні 2017 року - 38 годин, у жовтні 2017 року - 0 годин, у листопаді 2017 року - 64 години, у грудні 2017 року - 48 годин; у січні 2018 року - 56 годин, у лютому 2018 року - 48 годин. (а.с. 45)

Як вбачається з відомостей про грошове забезпечення ОСОБА_1 , індексація грошового забезпечення з листопада 2015 по травень 2016 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, а з червня 2016 по жовтень 2017 нараховувалась, але не виплачувалась (а.с. 44).

Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення за відповідні періоди, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо не здійснення позивачу доплати за службу у нічний час відповідно до відпрацьованого часу у встановленому законодавством розмірі та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно).

При цьому, задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вказаної заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахування компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988) визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 п. 5 Постанови № 988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Згідно зі ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських був затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260).

Відповідно до п. 11 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Відповідно до розрахунку доплати за службу у нічний час за період з листопада 2015 по лютий 2018, інспектором взводу №2 роти №6 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Числовим О.В., (додаток 1 до відповіді), останній ніс службу у нічний час в такій кількості годин: у листопаді 2015 року - 48 годин, у грудні 2015 року - 26 годин; у січні 2016 року - 46 годин, у лютому 2016 року - 64 години, у березні 2016 року - 32 години, у квітні 2016 року - 16 годин, у травні 2016 року - 18 годин, у червні 2016 року - 46 годин, у липні 2016 року - 64 години, у серпні 2016 року - 64 години, у вересні 2016 року - 64 години, у жовтні 2016 року - 58 годин, у листопаді 2016 року - 46 годин, у грудні 2016 року - 24 години; у січні 2017 року - 48 годин, у лютому 2017 року - 48 годин, у березні 2017 року - 10 годин, у квітні 2017 року - 46 годин, у травні 2017 року - 32 години, у червні 2017 року - 24 години, у липні 2017 року - 0 годин, у серпні 2017 року - 58 годин, у вересні 2017 року - 38 годин, у жовтні 2017 року - 0 годин, у листопаді 2017 року - 64 години, у грудні 2017 року - 48 годин; у січні 2018 року - 56 годин, у лютому 2018 року - 48 годин. Загальна сума- 5 745, 99 грн. (а.с.45).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для виплати допомоги оскільки довідки несення поліцейськими служби у нічний час в спірний період не формувалися, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься розрахунок доплати щодо ОСОБА_1 за спірний період, із зазначенням періоду, кількості відпрацьованих годин за місяць, норми годин та суми, складений за підписом головного спеціаліста ВОП УФЗБО К.Ю. Лободзинською. Вказаний документ містить необхідні дані та є підставою для проведення спірних доплат.

Відповідачем не надано доказів, що вказаний розрахунок є не вірним .

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачу виплати доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018р., що не заперечується відповідачем по справі, отже, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про національну поліцію".

За приписами статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно ст. 2 Закону № 1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення згідно з ст. 4 Закону № 1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За змістом частини 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

З наявного у матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по травень 2016р., та за період з червня 2016 по жовтень 2017 нараховувалась, але не виплачувалась (а.с. 44).

З огляду на викладене та враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Колегією суддів у цій частині також враховано висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013, а також правову позицію Верховного Суду, сформовану в постанові від 21.01.2021 у справі № 160/35/20.

Доводи апеляційної скарги в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Судом встановлено, що правова допомога в даній справі надавалась адвокатським об`єднанням «Коссе, Гончар та партнери» на підставі договору про надання правової допомоги від 29.07.2021 (а.с. 20).

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивачем до суду надано: договір про надання правничої допомоги від 29.07.2021, акт надання послуг професійної правничої допомоги від 04.08.2021р. на суму 4000,00 грн (а.с. 21) та квитанція про оплату 4000 грн. за договором про надання правової допомоги від 29.07.21р. (22).

Згідно п. 3 договору про надання правової допомоги від 29.07.21р. вартість послуг за даним договором складає 4000 грн. (з розрахунку 1 година роботи адвоката - 500 грн).

З акту надання послуг професійної правничої допомоги від 04.08.21р., вбачається, що загальна вартість наданих послуг складає 4 000,00 грн. з розрахунку погодинної ставки за надані послуги, де вартість однієї години становить 500 грн. та складається з: первинної консультації клієнта - 1 год; аналізу судової практики - 3 години; підготовки та подачі адміністративного позову - 4 год., що разом складає 8 годин.

Позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн., судом першої інстанції заява задоволена та стягнуто на користь позивача 4 000,00 грн.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що витрачений адвокатом час на аналіз судової практики та підготовки та подачі адміністративного позову загалом складає 7 годин, що вочевидь не відповідає складності зазначеної справи та обсягу виконаних адвокатом робіт при складанні даного позову, оскільки дана справа є незначної складності, розглянута судом у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, колегія суддів вважає, що оцінені у 4000 грн. дії адвоката по консультації клієнта та підготовці та подачі позову, які полягали у його написанні, вочевидь не відповідає складності спору, а заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000, 00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Отже, враховуючи складність та обсяг виконаних адвокатом робіт при складанні даного позову, значення справи для сторони, заяву відповідача про зменшення витрат, а також застосування принципу співмірності, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу суму у розмірі 1500 грн. з урахуванням вищевказаних обставин.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У відзиві на позов при розгляді справи в суді першої інстанції, як і в апеляційній скарзі відповідачем висловлена позиція щодо витрат на правову допомогу, розмір якої відповідач вважав явно завищеним, необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Оскільки законодавством не визначено в який спосіб має бути висловлена відповідачем не згода із розміром витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що зазначення таких зауважень у відзиві на позов та у апеляційній скарзі, є свідченням дотримання відповідачем ч.6 смт.134 КАС України та наявності підстав у суду для зменшення заявлених витрат.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення суми судових витрат на правничу допомогу.

В іншій частині доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі № 520/14698/21 - змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац 5 в наступній редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн, 00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі №520/14698/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій