Справа № 640/18319/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представників відповідача: Рудак О.В., Горелик Р.Н., Синюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Полтавська обласної прокуратури, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора (далі по тексту - відповідачі) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 09.07.2020 №138дп-20 «Про накладення на начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 та на прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення», яким притягнуто начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 та прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та накладено на них дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Полтавської області від 03.08.2020 року №546к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури Полтавської області за вчинення одноразового грубого порушення правил прокурорської етики та дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури з 03.08.2020;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, або іншій рівнозначній посаді;

- стягнути з Прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.08.2020 по дату ухвалення рішення у справі.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 09.07.2020 року №138 дп-20 «Про накладення на начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 та на прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» в частині притягнення начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Полтавської області від 03.08.2020 №546к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури Полтавської області за вчинення одноразового грубого порушення правил прокурорської етики та дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури з 03.08.2020.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, або іншій рівнозначній посаді з 04.08.2020 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на посаді, або іншій рівнозначній посаді, допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року вирішено питання про стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, Офісом Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури подано апеляційні скарги, в яких останні просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при зверненні з даним позовом ОСОБА_3 серед іншого заявлено вимогу про стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року вбачається, що, суд, частково задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 не вирішив питання щодо вказаної вимоги про стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми втраченого заробітку судом проводиться на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Основою для визначення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Суд бере до уваги висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 826/808/16, відповідно до яких виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Судом встановлено, що у даному випадку мало місце звільнення позивачки із займаної посади, починаючи з 03.08.2020 року.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 , що видана Полтавською обласною прокуратурою від 07.10.2020 року №218-601вих.20 сума середньоденної заробітної плати позивача складає 1 094,69 грн.

Оскільки днем звільнення ОСОБА_1 є 03.08.2020 року, справа вирішена по суті 25.10.2021 року, то на період часу вимушеного прогулу позивача з 03.08.2021 по 25.10.2021 (включаючи перший та останній день цього проміжку) припадає 308 робочих днів.

Відповідно, стягненню з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.08.2020 по 25.10.2021 року в сумі 337 164,52 грн. (308 днів*1094,69 грн. = 337 164,52 грн.).

З огляду на вказані обставини, та встановлення судом під час розгляду справи по суті, протиправності оскаржуваних рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 09.07.2020 №138дп-20 «Про накладення на начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 та на прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» та наказу Полтавської області від 03.08.2020 року №546к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури Полтавської області за вчинення одноразового грубого порушення правил прокурорської етики та дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури з 03.08.2020, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заробітку позивача за час вимушеного прогулу в розмірі 337 164,52 грн.

У постанові Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано ухвалено додаткове рішення по даній справі, адже судом першої інстанції не вирішено питання про стягнення з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.08.2020 року.

Відповідно до положень ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 08.06.2022 року