Справа № 380/8709/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8709/21 пров. № А/857/4797/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника відповідача Риб`як В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, прийняте суддею Мричко Н.І. о 13 годині 46 хвилині у місті Львові, повний текст складений 31.01.2022 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання дій та бездіяльності протиправними,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської митниці (надалі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються; скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2021/00595; визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA209000/2021/900006/2 від 17.05.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року задоволено позов частково. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Галицької митниці Держмитслужби №UA209170/2021/00595. Визнано протиправним та скасовано рішення від 17.05.2021 року №UA209000/2021/900006/2 про коригування митної вартості товарів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 5448 грн 00 коп.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2021 року №UA209000/2021/900006/2 була відсутність документів, які підтверджують митну вартість, а саме транспортні витрати до митного кордону України, які відповідно до умов поставки не були включені до ціни товару, що передбачені наказом МФУ від 18.06.2012 року № 599, що робить неможливим перевірку числового значення митної вартості товарів.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів (маються покликання на постанову Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №815/6827/17).

Суд встановив, що разом із електронною митною декларацією від 17.05.2021 року №UA209170/2021/037878 позивач подав довідку про транспортно-експедиторські витрати від 12.05.2021 року. У такій довідці зафіксовано, що вартість транспортних витрат з перевезення вантажу за маршрутом Zwickau, 08058 (Німеччина) - кордон м/п Краковець складає 35000,00 грн. Суд вказав на те, що МК України також не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскільки документ під назвою «довідка транспортних витрат» не є бухгалтерським документом, що підтверджує вартість наданих послуг перевезення товару, відповідно до чинного законодавства України, він не може слугувати документом, який підтверджує числове значення відповідних витрат.

Звертає увагу суду на те, що на вимогу митного органу позивачем не було надано жодних документів.

Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації від 05.05.2021 року №UA100090/2021/216470, від 26.04.2021 року №UA100060/2021/215281, від 24.02.2021 року № UA209110/2021/000780, від 24.12.2020 року №UA401020/2020/64267, від 03.02.2021 року № UA500500/2021/004335. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Відповідно до відомостей, наявних у гр.20 «Умови поставки» митної декларації №UA209170/2021/037878, умовами поставки є «FCA DE Zwickau».

За умовами постачання «FCA», згідно «Інкотермс» 2010», передбачають, зокрема, що покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від вказаного місця, окрім випадків, коли договір перевезення укладено продавцем відповідно до А.3 «а».

Отже, витрати на транспортування товарів, які поставляються на умовах «FCA», до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, не включені у ціну товару, оскільки ці витрати покладаються на покупця.

Покликається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.08.2021 року у справі №520/4787/19, де зазначено, що довідки про транспортні витрати не можуть підтверджувати вартість перевезення вказаних товарів до місця ввезення на митну територію України, та, відповідно, митну вартість товару.

Також апелянт не погоджується із сумою стягнення з нього на користь позивача судового збору, оскільки вважає, що розмір судового збору на подання позовної заяви з двома задоволеними судом вимогами становить 3178 грн.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач для здійснення митного оформлення подав до відповідача електронну митну декларацію від 17.05.2021 року № UA209170/2021/037878.

Митну вартість товару, згідно з поданою митною декларацією, визначено за основним методом - за ціною договору (контракту) на рівні від 20,98 до 21,54 Євро/шт. в залежності від ваги шини (або 0,33 Євро/кг нетто).

За результатами розгляду поданих позивачем для митного оформлення документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2021 року №UA209000/2021/900006/2, яким визначено митну вартість товару за резервним методом на рівні від 52,24 до 104,07 Євро/шт. в залежності від ваги шини (або 1,02 Євро/за кг нетто).

Відповідач прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2021/00595.

Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18.

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.

Судом із матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувала відсутність документів, які підтверджують митну вартість, а саме транспортні витрати до митного кордону України, які відповідно до умов поставки не були включені до ціни товару, що передбачені наказом МФУ від 18.06.2012 року № 599, що робить неможливим перевірку числового значення митної вартості товарів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач для здійснення митного оформлення подав до відповідача електронну митну декларацію від 17.05.2021 року № UA209170/2021/037878.

До вказаної митної декларації позивач долучив наступні документи:

- пакувальний лист від 11.05.2021 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) №210057 від 11.05.2021 року;

- автотранспортну накладну №882143 від 11.05.2021 року;

- декларацію про походження товару №210057 від 11.05.2021 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 12.05.2021 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №GMBH-1306 від 13.06.2016 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 12.06.2018 року;

- договір про надання послуг митного брокера ЛТШ-4360 від 26.10.2020 року;

- заяву № 14/14-03/468-20 від 28.08.2020 року;

- інформацію №6979317 від 14.05.2021 року;

- копію митної декларації країни відправлення №21DE35Е3 від 11.05.2021 року.

Митну вартість товару, згідно з поданою митною декларацією, визначено за основним методом - за ціною договору (контракту) на рівні від 20,98 до 21,54 Євро/шт. в залежності від ваги шини (або 0,33 Євро/кг нетто).

Відповідач надіслав позивачу вимогу від 17.05.2021 року про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару:

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні, платіжні доручення з попередніх поставок);

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- виписку з бухгалтерської документації;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З приводу аргументів митного органу про ненадання позивачем документів, які підтверджують транспортні витрати до митного кордону України, які відповідно до умов поставки не були включені до ціни товару, що передбачені наказом МФУ від 18.06.2012 року №599, що робить неможливим перевірку числового значення митної вартості товарів, колегія суддів зазначає, що разом із електронною митною декларацією від 17.05.2021 року №UA209170/2021/037878 позивач подав довідку про транспортно-експедиторські витрати від 12.05.2021 року (арк. справи 46), яку відповідач ідентифікував як документ, що підтверджує вартість перевезення товару (згідно з карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2021/00595). У такій довідці зафіксовано, що вартість транспортних витрат з перевезення вантажу за маршрутом Zwickau, 08058 (Німеччина) - кордон м/п Краковець складає 35000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 6 частини другої статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, Митний кодекс України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17.

У справі, що переглядається, інформація про маршрут руху вантажу та автомобільний транспорт, яким здійснювалось перевезення оцінюваного товару, зазначена у довідці про транспортні витрати, узгоджується з інформацією, що зазначена у товарно-транспортній накладній (CMR) від 11.05. 2021 року №882143.

У наданих позивачем документах достатньою мірою розкрито вартісний показник отриманих послуг з транспортування товару, тоді як відповідач не спростовує зазначеного в апеляційній скарзі, а лише наголошує на необхідності надання додаткових документів. Водночас, Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому подані позивачем документи про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року (справа №810/2839/17), у якій зазначено про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили, що подані позивачем документи щодо транспортних витрат містять розбіжності або містять недостовірні відомості про вартість транспортних послуг, не надав.

Таким чином, з огляду на те, що розмір транспортних витрат, понесених позивачем під час перевезення оцінюваного товару, підтверджується документально, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у Митниці підстав вважати непідтвердженими числові значення складових митної вартості в частині транспортних витрат.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

За правилами статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64).

Виходячи з вищевикладеного Митний кодекс України вказує на те, що у випадку застосування резервного методу митна вартість обов`язково повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що текст рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товару не містить жодних відомостей про подібність товарів за поданою заявником через декларанта митною декларацією товарам за митними деклараціями від 05.05.2021 року №UA100090/2021/216470, від 26.04.2021 року №UA100060/2021/215281, від 24.02.2021 року № UA209110/2021/000780, від 24.12.2020 року №UA401020/2020/64267, від 03.02.2021 року № UA500500/2021/004335, та про схожість умов поставки товару.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Поряд із тим, судом першої інстанції враховано, що текст спірного рішення про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, не доведення ознак подібності товарів та умов імпорту, за висновком суду першої інстанції, не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номери митних декларацій як на джерела цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.

Такі міркування суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 серпня 2018 року у справі №804/1755/17 та від 25 травня 2021 року у справі №520/10386/2020; від 13 січня 2022 року у справі № 520/11061/2020.

За таких обставин, відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

Однак, при визначенні розміру судових витрат, які підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, судом допущено помилку, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, враховуючи заявлені позовні вимоги (1 немайнову і 1 майнову), розмір сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви становив 3178 грн. (2270 грн. + 908 грн.)

Таким чином, враховуючи наведене вище, рішення суду підлягає зміні шляхом викладення абзацу п`ятого резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі № 380/8709/21 у наступній редакції: стягнути з Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3178 грн 00 коп.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Змінити абзац п`ятий резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі № 380/8709/21, виклавши наступним змістом:

Стягнути з Львівської митниці (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3178 (три тисячі сто сімдесят вісім) грн 00 коп.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі № 380/8709/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 10.06.2022 року.