Справа № 640/17722/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЛЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕПЛОРЕСУРС-М» про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» податковий борг у розмірі 76603 грн 88 коп.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання розпорядника майна ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» арбітражного керуючого Сиволобова М.М. про передачу справи до Господарського суду міста Києва та закрито провадження у адміністративній справі. Також роз`яснено позивачу, що повторне звернення до адміністративного до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд до Господарського суду м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» податкового боргу підлягають розгляду в рамках справи про банкрутство, однак вказує на відсутність підстав для закриття провадження в адміністративній справі. На думку позивача, суд першої інстанції повинен був передати справу до суду, який розглядає справу про банкрутство ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М».

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 10 березня 2021 року було відкрито провадження у справі № 910/19508/20 про банкрутство ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 10 березня 2021 року, введено процедуру розпорядження майном ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» з 10 березня 2021 року та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сиволобова М.М., тому заявлені контролюючим органом позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу належить розглядати у порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М». Такі висновки були зроблені судом першої інстанції з огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 826/7317/14.

Відмовляючи у задоволенні клопотання розпорядника майна ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» арбітражного керуючого Сиволобова М.М. про передачу справи до Господарського суду м. Києва, суд першої інстанції зазначив, що такі вимоги не узгоджуються з положеннями ст.ст. 29, 238 КАС України.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України. Він визначає, зокрема, порядок адміністрування податків та зборів, що справляються в Україні, компетенцію контролюючих органів, функції та правові основи діяльності контролюючих органів.

Згідно з пп. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

За змістом пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Водночас положеннями п. 87.10 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

У свою чергу ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Зазначені норми права у свій сукупності вказують на те, що спір про стягнення з ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М» податкового боргу в розмірі 76603 грн 88 коп дійсно підлягає вирішенню Господарським судом м. Києва в межах справи № 910/19508/20 про банкрутство боржника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23 квітня 2021 року у справі № 160/12305/19 та від 28 квітня 2022 року у справі № 300/2043/19.

За висновками Верховного Суду, Кодекс України з процедур банкрутства, який є спеціальним щодо регулювання правовідносин у зв`язку з порушенням справи про банкрутство позивача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, тому в разі наявності заборгованості в боржника перед контролюючим органом, останній уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, такий орган набуває статусу кредитора. У разі порушення провадження у справі про банкрутство, визнання суб`єкта господарювання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, спір про стягнення податкового боргу підлягає вирішенню саме за правилами Господарського процесуального кодексу України та не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Як раніше зазначалося, скаржник в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір належить вирішувати в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М».

Підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою стала незгода Головного управління ДПС у м. Києві з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 15 січня 2020 року в цивільній справі № 607/6254/15-ц, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції повинен був передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам скаржника, колегія суддів враховує, що за загальним правилом, встановленим п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підстави для направлення справи судом першої інстанції до іншого суду визначені у ст. 29 КАС України. Разом з тим зазначена норма права визначає підстави для направлення справи до іншого виключно адміністративного суду.

Правові наслідки закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, визначає ч. 1 ст. 239 КАС України.

Згідно з вказаною нормою права якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 239 КАС України справа може бути направлена за встановленою юрисдикцією, зокрема для розгляду за правилами господарського судочинства, виключно у разі закриття провадження у справі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду від 24 грудня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи до Господарського суду міста Києва та закриття провадження у адміністративній справі повністю узгоджується з нормами процесуального права.

Натомість скаржник вважає, що в межах цієї справи є підстави для застосування такого правового наслідку закриття провадження у справі як направлення справи до Господарського суду міста Києва.

Колегія суддів враховує доводи позивача про те, що постановою позицію Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в цивільній справі № 607/6254/15-ц дійсно було скасовано ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, а матеріали справи передано до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача.

Водночас застосування такого правового наслідку неправильного визначення юрисдикції спору було обумовлене особливостями обставини справи, що розглядалася Великою Палатою Верховного Суду.

Так, у мотивувальній частині постанови суду від 15 січня 2020 року зазначено, що не можна погодитися з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, а до цього - ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема, ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року позовна заява у справі № 607/6254/15-ц була подана у квітні 2015 року. Справа переглядалася судами всіх інстанцій кілька разів. Під час чергового розгляду справи в суді першої інстанції суд встановив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року порушене провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство відповідача. Оголошення про порушення справи про банкрутство було оприлюднене на офіційному вебсайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет19 червня 2016 року. Провадження у справі було закрите ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року.

Таким чином висновок Великої Палати Верховного Суду про необхідність застосування особливих правових наслідків порушення правил юрисдикції судових спорів був обумовлений саме тим, що позивач звернувся до суду ще до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, обставини, що вплинули на юрисдикцію спору, настали вже після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а позивач не мав правових підстав для звернення до господарського суду з письмовими вимогами до кредитора в порядку і строки, визначені ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на вирішення відповідного спору в порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи наявність у суду першої інстанції підстав для направлення цієї справи, як виняток, до Господарського суду міста Києва, замість закриття провадження у справі, колегія суддів враховує такі обставини.

Поточні кредитори, згідно зі ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, це кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство. Конкурсними кредиторами, згідно з цією ж нормою права, є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника

Предметом позову є стягнення податкового боргу, що виник на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість від 17 грудня 2020 року та від 19 січня 2021 року до постановлення ухвали Господарського суду м. Києва від 10 березня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/19508/20 про банкрутство ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М».

Відповідно Головне управління ДПС у м. Києві у спірних правовідносинах є конкурсним кредитором ТОВ «МП «ТЕПЛОРЕСУРС-М».

Як вже зазначалося, строк пред`явлення вимог конкурсними кредиторами визначений ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства та становить 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до суду з цим позовом у червні 2021 року, тобто вже після закінчення строку пред`явлення вимог конкурсними кредиторами.

Таким чином у цій справі відсутні обставини, які зумовили застосування Великою Палатою Верховного Суду особливого підходу до вирішення питання про правові наслідки не підсудності справи тому суду, в провадженні якого вона перебувала.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав саме для закриття провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі та не можуть бути підставою для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року про закриття провадження у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку