Справа № 280/4002/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року Справа № 280/4002/21 Провадження №ПР/280/10/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу у відповідність до законодавства та матеріалів пенсійної справи та виплати пенсійної заборгованості з 05.02.2003 по теперішній час;

зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за період з 05.02.2003 по теперішній час, зарахувавши в подвійному розмірі пільговий стаж роботи в Супргутській районній лікарні Тюменської області з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 14.09.1976 по 28.10.1979, та наявність стажу роботи за Списком №1, який дає підстави на достроковий вихід на пенсію та відповідно зарахування до розміру пенсії 0,5% за кожен повний місяць страхового стажу починаючи з місяця, наступного за місяцем, який дає право на достроковий вихід на пенсію;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію позивачу з урахуванням вже виплачених коштів.

Ухвалою суду від 14.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі №280/4002/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 скасовано в частині за період з 18.11.2020, матеріали справи №280/4002/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду у вказаній частині.

Ухвалою суду від 14.02.2022 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження в частині позовних вимог за період з 18.11.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.02.2003 їй призначено пенсію за віком та на теперішній час вона перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області. Позивач зазначає, що під час призначення пенсії позивачем до Пенсійного фонду подавалась трудова книжка та довідки про заробітну плату, які підтверджують наявність у позивача стажу по Списку №1 та повинні враховуватись при розрахунку стажу роботи в подвійному розмірі. Так, позивач зокрема посилається на те, що у період з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 14.09.1976 по 28.10.1979 вона працювала у Сургутській районній лікарні Тюменської області, проте відповідачем відмовлено у зарахуванні зазначеного періоду роботи у подвійному розмірі з 05.02.2003, та зараховано зазначений період у подвійному розмірі лише з 01.02.2019 чим порушено права позивача. Також, позивач посилалася на те, що під час призначення позивачу пенсії відповідачем протиправно не було застосовано положення статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки Пенсійний фонд повинен був призначити пенсію із врахуванням 0,5% за кожен повний місяць страхового стажу починаючи з місяця, наступного за місяцем, який дає право на достроковий вихід на пенсію. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає два обов`язкові складники для застосування пільгового обчислення стажу (один рік за один рік і шість місяців). Відповідач зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем подано до суду копію трудової книжки, що підтверджує тривалість трудового стажу позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та довідка про підтвердження трудового стажу від 28.11.2019 вих.№07-19-вих.1043 на період роботи з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 10.09.1976 по 28.10.1979 в Сургутській центральній районній лікарні на посаді медичної сестри туберкульозного диспансера та патронажної медичної сестри протитуберкульозного диспансера. При цьому, відповідач зазначає, що вказаний період, після отримання підтвердження з Сургутської окружної клінічної лікарні був зарахований відповідачем в подвійному розмірі, як робота в інфекційних закладах охорони здоров`я, передбачених ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.02.2019 на підставі заяви позивачки від 08.02.2019. Відповідач вказує на те, що підстави для обрахунку вказаного періоду роботи позивача один рік за один рік і шість місяців відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з 05.02.2003 на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час призначення пенсії (05.02.2003) не було враховано у подвійному розмірі стаж роботи з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 14.09.1976 по 28.10.1979 в Сургутській районній лікарні Тюменської області.

Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування з 05.02.2003 у подвійному розмірі стажу роботи з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 14.09.1976 по 28.10.1979 в Сургутській районній лікарні Тюменської області, а також у зв`язку із не зарахуванням 0,5% за кожен повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем, який дає право на достроковий вихід на пенсію, позивач звернулась до суду з даним позовом.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, судом встановлено, що позивачу призначено пенсію з 05.02.2003, у період дії Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на час призначення пенсії) було передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 14.03.1972 по 01.10.1973 працювала на посаді патронатної медичної сестри тубдиспансера в Сургутській ЦРЛ Тюменської області, а з 10.09.1976 по 28.10.1979 патронатною сестрою в Сургутському протитуберкульозному диспансері.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 28.11.2019 №1043, яка видана Сургутською окружною клінічною лікарнею.

Отже, враховуючи положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач має право на зарахування періоді роботи з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 10.09.1976 по 28.10.1979 до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому, судом встановлено та самостійно зазначено про це у позовній заяві позивачем, що з 01.02.2019 органом Пенсійного фонду проведено перерахунок позивачу пенсії із зарахуванням періодів з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 10.09.1976 по 28.10.1979 до стажу роботи у подвійному розмірі.

Фактично у даній справі спір між сторонами стосується лише періоду з 05.02.2003 по 01.02.2019, оскільки позивач вважає, що пенсія їй повинна бути перерахована із дня призначення.

Разом з тим, суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021, є позовні вимоги з 18.11.2020, оскільки в іншій частині до 18.11.2020 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

А оскільки станом на 18.11.2020 порушення прав позивача усунуто відповідачем в добровільному порядку, зараховано у подвійному розмірі періоди роботи з 14.03.1972 по 01.10.1973 та з 10.09.1976 по 28.10.1979 та проведено перерахунок пенсії з 01.02.2019, то відповідно позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідачем під час призначення їй пенсії протиправно не було застосовано положення статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на таке.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

Разом з тим, суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набув чинності з 01.01.2004, тоді як позивачу пенсії призначено з 05.02.2003 до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, посилання позивача на те, що під час призначення позивачу пенсії протиправно не було застосовано положення статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставими.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова