Справа № 120/17625/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/17625/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Геус Сервіс Компані" (вул. Архітектора Артинова, 46, м. Вінниця, 21050, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Геус Сервіс Компані" (далі - ТОВ "Геус Сервіс Компані", позивач) з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд: скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Вінницька область про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем складено акт стосовно транспортного засобу, який не існує в реєстраційній системі щодо таких засобів. Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб DАF FT XF 105.410 номерний знак НОМЕР_1 , а об`єктом, складеного акту є DAF д.н.з. НОМЕР_2 . Окрім того, акт посадовими особи Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складений відносно ОСОБА_1 , а відповідачем прийнято рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021 до ТОВ «Геус Сервіс Компані».

За змістом позову позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем зазначено про порушення абз. 14 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення, встановленого законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезені вантажу без відповідного дозволу. Водночас при прийняті оскаржуваної постанови застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі, що не відповідає порушенню.

Також у відзиві на позовну заяву представник позивача посилається на те, що водія не ознайомлено з результатами зважування та в порушення вимог чинного законодавства не складено акт про відмову від підпису та здійснено розгляд справи без участі представника ТОВ «Геус Сервіс Компані».

З огляду на зазначене, позивач вважає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 10.12.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що оскаржувана постанова №293655 від 16.11.2021 є правомірною та не підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що під час перевірки зафіксовано перевищення вагових норм на строєну вісь 23400 т при нормативно допустимих 22 т. (перевищення у відсотках складає 6,4%). У зв`язку з виявленням такого порушення прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021.

Окрім того, представник відповідача за змістом відзиву щодо визначення автомобільного перевізника зазначив, що під час перевірки, 07.10.2021, в акті №305354 та №0064461 зазначено, що власник ОСОБА_1 згідно ТТН №116738 від 07.10.2021 «автомобільний перевізник» - ТОВ «Геус Сервіс Компані». З огляду на зазначене, сторона відповідача вважає безпідставним твердження позивача стосовно невірно визначеного перевізника.

Також Подільським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки повідомлено, що під час складення матеріалів габаритно-вагового контролю 07.10.2021 інспектор Дідичук А.В. допустив описку в матеріалах та зазначив реєстраційний номер транспортного засобу DAF FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом MOL NV реєстраційний номер НОМЕР_1 , замість правильного реєстраційного номеру транспортного засобу DAF FT XF 105.410 - НОМЕР_1 з причепом MOL NV реєстраційний номер НОМЕР_3 . Водночас така описка жодним чином не впливає на результати габаритно-вагового контролю та перевищення вагових параметрів, адже в етикетці про зважування від 07.10.2021 вірно вказано, що здійснювалась перевірка транспортного засобу DAF FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За сукупністю вищезазначених обставин, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.02.2022 на адресу суду надійшла заява про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою суду від 09.02.2022 вирішено задовольнити заяву позивача про забезпечення позову та забезпечити адміністративний позов шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2021 №293655 у межах виконавчому провадження №68334428 до набрання законної сили рішення суду у справі №120/17625/21-а.

Правом на подачу відповіді на відзив сторона позивача не скористалась.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 07.10.2021 у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський 286 км + 274 м, посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до товарно-транспортної накладної №116738 від 07.10.2021 транспортний засіб здійснював перевезення відсіву 0-5 масою 38,480 т.

За результатами перевірки складено акт від 07.10.2021 № 305354 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно з яким в ході перевірки виявлено перевезення вантажу з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР норм на 6,4%. Відповідальність за таке порушення передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Законом України "Про автомобільний транспорт".

Окрім того, за результатами габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0064461 від 07.10.2021, в якому зафіксовано осьові навантаження, що становлять: 7,300 т при нормативно допустимому навантаженні - 11 т; 8,850 т при нормативно допустимому навантаженні - 11 т; 23,400 т при нормативно допустимому навантаженні - 22 т.

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.10.2021 №0053911 встановлено результати вагового контролю навантаження на кожну з осей, які становлять: 1 вісь - 7,300 т; 2 вісь - 8,850 т; 3 вісь - 8,050 т.; 4 вісь - 7,300 т; 5 вісь - 8,050 т; повна маса транспортного засобу - 39,550 т.

16.11.2021 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Заступником начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову №293655, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн., за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

За п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), Закон України, «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV (далі - Закон № 2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України № 1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з ст. 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки складено акт від 07.10.2021 № 305354 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно з яким в ході перевірки виявлено перевезення вантажу з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР норм на 6,4%. При цьому, зазначено, що відповідальність за таке порушення передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, розрахунок суми адміністративного-господарського штрафу є наступним: 17 грн. (неоподатковуваний мінімумів доходів громадян) х 500 = 8500 грн.

Водночас зі змісту постанови від 16.11.2021 №293655 вбачається, що з позивача за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути адміністративного господарський штраф у розмірі 17000 грн., що у двічі перевищує розмір штрафу, який визначений ст. 60 вищезазначеного Закону у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10%.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини", заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з позивача 17000 грн. адміністративно-господарського штрафу. При цьому розмір такого штрафу визначено за порушення приписів абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у свою чергу, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ТОВ «Геус Сервіс Компані» притягнуто до відповідальності за порушення вимог абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відтак, розмір штрафу за таке правопорушення мав би становити - 8500 грн.

На переконання суду, таке порушення Подільським міжрегіональним управління Укртрансбезпеки вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування постанови Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Вінницька область про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021.

З приводу доводів позивача про те, що акт посадовими особи Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складений відносно ОСОБА_1 , а відповідачем прийнято рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021 до ТОВ «Геус Сервіс Компані», суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Судом встановлено, що під час перевірки в акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №305354 від 07.10.2021 в графі «найменування суб`єкта господарювання, його місцезнаходження, прізвище, ініціали (ініціал) та адреса фізичної особи - суб`єкта господарювання» вказано «належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , згідно ТТН від 07.10.2021 №116738 - ТОВ «Геус Сервіс Компані».

В акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0064461 від 07.10.2021 в графі «суб`єкт, що перевіряється» зазначено « ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , згідно ТТН від 07.10.2021 №116738 - ТОВ «Геус Сервіс Компані».

У свою чергу, у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2021 №293655 постановлено стягнути адміністративно-господарський штраф з ТОВ «Геус Сервіс Компані».

Суд зазначає, що оскільки відповідно до товарно-транспортної накладної №116738 від 07.10.2021 автомобільним перевізником є ТОВ «Геус Сервіс Компані», то саме таке товариство є належним суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання складена щодо ТОВ «Геус Сервіс Компані», тобто належного суб`єкта.

При цьому, суд зазначає, що акт перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів та акт проведення перевірки містять у відповідних графах інформація як про власника транспортного засобу ( ОСОБА_1 ) так і про автомобільного перевізника ТОВ «Геус Сервіс Компані». Відтак, посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки не допущено порушень при заповненні вищезазначених актів у цій частині.

Окрім того, суд не бере до уваги доводи сторони позивача про те, що відповідачем складено акт стосовно транспортного засобу, який не існує в реєстраційній системі щодо таких засобів. Адже, з пояснень Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки вбачається, що під час складення матеріалів габаритно-вагового контролю 07.10.2021 інспектор Дідичук А.В. допустив описку в матеріалах та зазначив не вірний реєстраційний номер транспортного засобу DAF FT XF 105.410 - НОМЕР_3 з причепом MOL NV реєстраційний номер - НОМЕР_1 , замість правильного реєстраційного номеру транспортного засобу DAF FT XF 105.410 - НОМЕР_1 з причепом MOL NV реєстраційний номер - НОМЕР_3 . Водночас така описка не може слугувати самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, адже в квитанції про зважування від 07.10.2021 вірно вказано, що здійснювалась перевірка транспортного засобу DAF FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Окрім того, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" , "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Водночас, встановлена судом неповнота з`ясування обставин справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт та помилкове застосування відповідачем норм матеріального права при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності є безумовною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, що у свою чергу виключає необхідність надання оцінки іншим аргументам відповідача, наведеним у відзиві на позовну заяву, та поясненнях, наданих під час розгляду справи по суті.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2270,00 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 КАС України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 КАС України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір від 02.12.2021 №02/12-2021 про надання правничої (правової) допомоги, який укладено між ТОВ «Геус Сервіс Компані» (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «Супруна Миколи» (далі - Бюро).

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу (правову) допомогу щодо захисту його інтересів у судових органах України адміністративної та загальної юрисдикції будь-якої ланки щодо позовних вимог до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі структурного підрозділу: Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021, що включає в себе підготовку позовної заяви, участь в судових засіданнях, складання процесуальних документів, збір доказів та всі інші передбачені процесуальним законодавством дії, а Клієнт зобов`язується оплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсягах та на умовах, визначених Договором.

Розділом 3 договору від 02.12.2021 №02/12-2021 визначено розмір та порядок сплати гонорару. Так, розмір гонорару Бюро за надання, правової допомоги, передбаченої п. 1.1 даного Договору становить 2000,00 грн. Клієнт сплачує дану суму гонорару на рахунок Бюро на протязі трьох робочих дня підписання цього договору.

Окрім того, до позовної заяви долучено платіжне доручення №1586 від 02.12.2021 на суму 2000 грн. Відповідно до якого ТОВ «Геус Сервіс Компані» сплачено АБ Супруна Миколи гонорар згідно договору від 02.12.2021 №02/12-2021.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

При цьому, враховуючи те, що гонорар адвоката встановлено у фіксованому розмірі, надання додаткових документів, які б підтверджували розмір гонорару, обсяг наданих послуг, витраченого часу не є необхідним.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, в разі вирішення питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн. є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, відтак, підлягає стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Вінницька область про застосування адміністративно-господарського штрафу №293655 від 16.11.2021.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Геус Сервіс Компані" сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Геус Сервіс Компані" (вул. Архітектора Артинова, 46, м. Вінниця, 21050, ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036).

Рішення в повному обсязі сформовано: 13.06.2021.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна