Справа № 160/27335/21
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 30.12.2021 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в м.Києві перевести її з 25.08.2021 року на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - її померлого чоловіка ОСОБА_2 - на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.08.2021 року №Б-с-1252 від 16.08.2021 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.
Також в своїй позовній заяві позивач просила відшкодувати понесені судові витрати на правову допомогу та у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог встановити судовий контроль за виконанням відповідного рішення суду та зобов`язати Головне управління ПФУ в м.Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Додатково цією ухвалою було витребувано у відповідача та третьої особи у строк до 22.03.2022 року пояснення та відповідні докази з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.12.2021 року у справі №440/7341/20, зокрема, чи роз`яснено позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо особа мала на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри та чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
До суду 21.03.2022 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому зазначено, що до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області звернулась позивачка із заявою від 25.08.2021 року щодо переведення на пенсію і зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відділ перерахунків пенсій Головного управління ПФУ в м.Києві, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області заперечує проти цього адміністративного позову в повному обсязі з підстав, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» довічне грошове суддів у відставці надається виключно самому судді у відставці, а не членам його родини. Крім того, відповідно до ст.145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відставка судді припиняється зокрема в разі смерті. Припинення відставки судді є для припинення виплати йому щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Зокрема, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частиною 4 та 5 зазначеної статті передбачено, що у разі зміни розміру складових и винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовано питання пенсійних пов`язаних з перерахунком пенсії по втраті годувальника. Таким чином, безпідставними є посилання позивачки на норми Закону України «Про і статус суддів», оскільки позивачка не має відношення до спірних правовідносин, так як не є суддею у відставці та не отримує довічне грошове утримання у відставці.
Відповідно до довідки Дніпропетровською окружного адміністративного суду від 22.03.2022 року у зв`язку із введенням Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, справа, яка призначена до розгляду в судовому засіданні на 22.03.2022 року о 14:00 год., знята з розгляду.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 21.04.2022 року о 14:30 год.
Додатково цією ухвалою було продовжено строк відповідачу та третій особі до 21.04.2022 року строк для надання до суду пояснень та відповідних доказів з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.12.2021 року у справі №440/7341/20, зокрема, чи роз`яснено позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо особа мала на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри та чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Позивачка в підготовче судове засідання 21.04.2022 року не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 21.04.2022 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в підготовче судове засідання 21.04.2022 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 19.05.2022 року о 15:30 год.
Додатково цією ухвалою було продовжено строк відповідачу та третій особі до 21.04.2022 року строк для надання до суду пояснень та відповідних доказів з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.12.2021 року у справі №440/7341/20, зокрема, чи роз`яснено позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо особа мала на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри та чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Позивач в підготовче судове засідання 19.05.2022 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 19.05.2022 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в підготовче судове засідання 19.05.2022 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14.06.2022 року об 14:30 год.
Позивач в судове засідання 14.06.2022 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в судове засідання 14.06.2022 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в судове засідання 14.06.2022 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 17.09.2002 року перебуває на обліку та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 08.11.2006 року - пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».
Позивачка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджуються паспортом позивачки та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 18.07.1969 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.09.2006 року.
Відповідно до довідки №Б-с-1252 від 16.08.2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, станом на 01.08.2021 року, видану ОСОБА_2 , його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 107 202,00 грн., у тому числі: посадовий оклад 63 060,00 грн., доплата за вислугу років (60%) 37 836,00 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 6306,00 грн.
25.08.2021 року позивачка подала заяву про переведення на пенсію у зв`язку втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно довідки №Б-с-1252 від 16.08.2021 року.
Рішенням від 28.08.2021 року №65 Головне управління ПФУ в м.Києві ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до її заяви з огляду на те, що нормами Закону не передбачено призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка звернулась із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглядав справу № 440/7341/20 з подібними правовідносинами та, відповідно, у постанові від 21.12.2021 року зазначив про таке.

Ключовим у справі є питання про базову величину для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника-судді, що перебував у відставці. Позивач вважає, що до розрахунку слід брати розмір щомісячного довічного грошового забезпечення судді.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у ст. 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 37 Закону № 1058).

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Однак гарантії незалежності суддів мають функціональний характер і поширюються виключно на суддів, якщо інше прямо не визначено законом.

Таким чином, відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачці є правомірною

Водночас, виходячи за межі позовних вимог для ефективного захисту прав вдови, що перебувала на утриманні чоловіка, Верховний Суд звернув увагу на те, що у ст. 37 Закону № 1058 не зазначено, що пенсія за віком померлого годувальника обчислюється саме за Законом № 1058.

З огляду на висновки, які зробив Верховний Суд у справі № 440/7341/20, суд у цій справі зазначає, що на час перебування ОСОБА_2 у відставці, ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання

Відповідно до статті 37 Закону № 3723 пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

В цій редакції ст. 37 Закону України "Про державну службу" діяла на час перебування ОСОБА_2 у відставці.

Отже, ОСОБА_2 , виходячи у відставку мав право обрати пенсію на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723, пенсію за віком, за умови досягнення віку, або щомісячне довічне грошове утримання судді.

У статті 37-1 Закону № 3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів - у збільшеному розмірі) до смерті.

Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII не визначав особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Законом № 3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку:

«… право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

… дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів у справі №236/3193/16-а погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-XI.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 1402 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, Пенсійний Фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду.

Закон України № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.

З огляду на це, Суд дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" належить застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 року (справа № 440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 року (справа № 440/7341/20) зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру Відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом № 1058, так і за Законом № 3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.

З метою з`ясування питання, чи виконано вищезазначений обов`язок, суд ухвалою витребував у відповідача та третьої особи пояснення з цього приводу, продовжував строк її виконання, однак вимоги ухвали не виконано.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень не виконав свій обов`язок обґрунтувати правомірність своїх дій, у зв`язку з чим справу належить розглянути за наявними у справі матеріалами.

За встановлених обставин справи та з огляду на їх правове регулювання та наявність практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника та зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки, врахувавши при цьому її право на надання їй інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 382 КАС України у разі необхідності, спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а .

Разом з тим слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.

З огляду на не наведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть у подальшому очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для виконання такого рішення.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.08.2018 у справі №235/7638/16-а.

Відтак, підстав для зобов`язання встановити судовий контроль суд не вбачає.

Щодо вимоги про відшкодування судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу не надано доказів, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх відшкодування.

Також, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. згідно з квитанцією №14828 від 28.12.2021 року.

З огляду на зазначене, судовий збір у розмірі 454,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу перерахунку пенсій №3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.08.2021 року № «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2021 р., врахувавши при цьому право ОСОБА_1 на надання їй інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника, як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, м.Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст рішення суду складено 14 червня 2022 року.

Суддя А.В. Савченко