Справа № 560/4482/22
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4482/22
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, у якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №116 о/с від 26.02.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну Поліцію»,

2.Поновити ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника Відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України,

3.Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2022 по день ухвалення рішення.

В обґрунтування позову зазначає, що спірний наказ виданий з порушенням норм законодавства, оскільки рапорт про звільнення, поданий позивачем, не містив дати його складання, причину звільнення та дату, з якої позивач просив його звільнити. Позивач вказує на те, що рапорт був поданий під впливом важких життєвих обставин, а звільнення відбулось під час перебування його на лікарняному. Позивач також зазначає, що законодавство передбачає можливість звільнення поліцейського за власним бажанням у разі наявності поважних причин та після спливу 3 місяців з моменту подачі рапорту. 03.03.2022 позивач направив відповідачу заяву, у якій повідомив, що просить не брати попередній рапорт до уваги, бажаючи продовжувати службу в поліції. Натомість, вже 26.02.2022 відповідач звільнив позивача. З наказом про звільнення його не ознайомлено, не видано трудову книжку та не проведений відповідний розрахунок. Враховуючи усі вказані обставини, позивач вважає звільнення незаконним і просить поновити його на посаді.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнає. Зазначає, що 24.02.2022 позивач звернувся з рапортом на ім`я директора Департаменту внутрішньої безпеки про звільнення з поліції за власним бажанням. Від безпосереднього керівника ОСОБА_1 стало відомо про причину звільнення: під час усної розмови позивач зазначив про хворобу матері. Зазначає, що законодавство України не містить обмежень щодо звільнення поліцейського зі служби за власним бажанням під час тимчасової непрацездатності. З огляду на волевиявлення позивача, введення воєнного стану, який передбачав евакуацію службової документації ДВБ НПУ, та необхідність швидкого прийняття кадрових рішень, рапорт ОСОБА_1 був розглянутий негайно після його надходження до Департаменту. Відповідач вважає, що діяв на підставі та у межах повноважень, що визначені законом, відтак у позові просить відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відсутність дати звільнення у рапорті підтверджує незаконність звільнення, оскільки домовленості щодо конкретної дати досягнуто не було. В запереченні на відповідь на відзив Департамент зазначив, що подача позивачем рапорту не може ставитись під сумнів, як і подача пояснень його безпосереднім керівником.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом зі змісту оригіналу рапорта ОСОБА_1 встановлено, що позивач звернувся до директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Є. Пікалова про звільнення його з лав Національної поліції України за власним бажанням.

Зазначений рапорт не містить проставленої позивачем дати його складання, однак як свідчить відбиток штампу реєстрації, він надійшов до Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки 24.02.2022, та був зареєстрований за № 292/42-22/01-2022. Хмельницьке управління ДВБ НПУ скерувало рапорт до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вхідний ДВБ НПУ від 25.02.2022 № 1329).

На підставі цього рапорту директором Департаменту був виданий спірний наказ від 26.02.2022 №116 о/с по особовому складу, згідно з яким відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління.

Також як встановлено зі змісту наданих доказів, 03.03.2022 позивач направив директору Департаменту звернення, у якому просив не розглядати рапорт щодо звільнення, оскільки той був написаний в стані сильного стресу внаслідок хвороби матері та під час перебування на лікарняному. Як видно з відбитку штампу вхідної кореспонденції, це звернення було зареєстроване у Департаменті 11.04.2022 за вхідним № Х-512.

21.04.2022 за вих. №-512/42-02/02-2022 Департамент відповів ОСОБА_1 про результати розгляду звернення, де зазначається, що рапорт про звільнення був реалізований, а позивача звільнено.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII. Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» ( далі також Закон) визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Як вбачається зі змісту п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапортів про звільнення за власним бажанням, а також строків реалізації таких рапортів.

Пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114, при вирішенні питання щодо дотримання процедури звільнення зі служби в поліції.

Положенням №114 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи: підпункт «ж» пункту 64 - особи звільняються зі служби за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитись зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 щодо аналогічних правовідносин зазначає, що приписи п. 68 Положення №114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. Верховний Суд зазначив, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудових відносин можуть домовитись про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої ( або до настання якої) працівник має бажання звільнитись зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення №114 строку, а також згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.12.2019 у справі № 826/375/17.

Отже, із вказаного випливає, що до закінчення тримісячного строку особа, яка подавала рапорт, має право відкликати його, якщо сторони не домовились про звільнення її у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовились про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий нею рапорт про звільнення до спливу цього строку (аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 815/1490/16, від 22.11.2019 у справі № 813/740/17)

Таким чином, звільнення працівника поліції за власним бажанням у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати подання рапорту, можливе лише у разі наявності взаємної та чітко обумовленої згоди роботодавця та працівника стосовно конкретного часу/дати звільнення, а також наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню останнім службових обов`язків, які також повинні бути зрозумілим чином відображені у поданому рапорті. Узгодження зазначеної дати до настання тримісячного строку повинно відбуватись у письмовій формі.

Згідно із вже згаданим підпунктом «ж» пункту 64 Положення № 114 у разі звільнення за власним бажанням заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

У той же час, з поданого ОСОБА_1 рапорту вбачається, що причини, які перешкоджають виконанню службових обов`язків, ним не вказані. Не зазначається і про обставини, які б свідчили про його намір якомога швидше звільнитись зі служби в поліції.

Отже, оскільки у рапорті позивача не зазначена дата, з якої або до якої він бажає звільнитись або просить його звільнити, звільнення його за два дні після подачі рапорту за відсутності домовленості або згоди про це, і за відсутності посилання на причини звільнення, є необґрунтованим.

Також суд враховує те, що позивач 03.03.2022 подав заяву, де фактично не підтвердив попередній намір звільнитись, натомість зазначив, що бажає продовжити службу в поліції.

Суд враховує покликання відповідача на те, що законодавство не містить обмежень щодо звільнення поліцейського зі служби за власним бажанням під час тимчасової непрацездатності. У той же час, суд відхиляє посилання на те, що рапорт позивача був розглянутий негайно оскільки тривала евакуація службової документації ДВБ НПУ та виникла необхідність швидкого прийняття кадрових рішень. Зазначені обставини хоча і є цілком зрозумілими, однак самі по собі не є підставою для обмеження визначених законодавством гарантій трудових прав.

Відтак, спірний наказ про звільнення позивача є необґрунтованим, передчасним та підлягає скасуванню. Позивача слід поновити на посаді, яку він займав на момент звільнення.

При прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Спір щодо розміру середнього заробітку відсутній, відтак відповідача слід зобов`язати виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2022 по день ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи те, що відповідач не довів обґрунтованість спірного наказу та законність підстав його прийняття, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати наказ директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №116о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції України на посаді заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2022 по день ухвалення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 червня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 )
Відповідач:Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601 40116086) Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6,Київ 14,01014 37567646)

Головуючий суддя І.С. Козачок