Справа № 380/6449/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6449/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не перерахунку ОСОБА_1 та не переведення її на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього Закону з часу настання права на таку пенсію, а саме 15 січня 2016 року, та здійснити виплату перерахованого загального розміру пенсійних виплат із врахуванням раніше проведених виплат.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 15 січня 2016 року їй призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) в розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення, виходячи із розрахунку вислуги років 31, з яких календарна вислуга 17 років.

Позивачка зазначає, що згідно з витягом із наказу Начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 14 січня 2016 року № 6-ос «По особовому складу» її вислуга років для отримання пенсії станом на 14 січня 2016 року становить: календарна 17 років 05 місяців 00 днів; пільгова 08 років 08 місяців 09 днів. Закон № 2262-ХІІ як єдину обов`язкову умову для призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи. Для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах. Вислуга років позивачки із врахуванням часу військової служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 26 років 02 місяці 11 днів, тобто більше необхідних 22 календарних років 06 місяців, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

З огляду на це 27 січня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення з 15 січня 2016 року пенсії на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та здійснення її перерахунку з цієї дати. Однак своїм листом від 24 березня 2022 року № 3496-1717/Д-52/8-1300/22 відповідач повідомив позивачку про те, що підстави для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та відповідно обчислення розміру пенсії згідно з пунктом «а» статті 13 цього Закону відсутні.

Позивачка, покликаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а та від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, уважає таку бездіяльність відповідача протиправною у зв`язку з чим вона звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивачка звернулася з цим позовом до суду з пропуском встановленого частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, оскільки заявлені нею позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії з 15 січня 2016 року. Зауважує, що жодних поважних причин щодо пропуску строку звернення з позовом до суду позивачка не зазначає, окрім того, що щомісяця отримувала пенсію та знала її суму.

По суті спору відповідач зазначає, що стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Жодної відсильної норми вказана стаття не містить, як і не місить посилань на те, що види служби та періоди, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, можуть бути встановлені підзаконними актами. Крім того, в Законі № 2262-ХІІ не зазначено про те, що пенсію за вислугу років можна призначити особам за наявності вислуги років, обчисленої на пільгових умовах.

Відповідач, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 750/10827/16-а, вказує, що період служби на пільгових умовах відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року (далі Порядок № 393), та частини 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ не може бути зарахований до календарної вислуги років. Тим паче, що розрахунок служби на пільгових умовах відсутній і в поданні про призначення пенсії позивачці.

Відповідач зазначає, що відповідно до частини 2 статті 63 Закону № 2262-ХІІ якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. Проте інших додаткових документів, крім заяви, позивачка не надала.

Відповідач уважає необґрунтованими посилання позивачки на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, оскільки така не є релевантною до цього спору. Більше того, зміна правової позиції Верховного Суду зі спірного питання не є підставою для перегляду пенсійного забезпечення позивача. Підкреслює, що Закон № 2262-ХІІ має вищу юридичну силу, ніж Порядок № 393.

Також відповідач зауважує, що вимоги позивачки щодо здійснення перерахунку пенсії є передчасними, оскільки спір наразі не вирішено, пенсію не призначено.

Ураховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 22 квітня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року в задоволенні заяви представника позивачки про повернення відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів відповідачу, вирішення справи за наявними матеріалами, встановлення позивачці строку для подання відповіді на відзив або проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

З 15 січня 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області позивачці призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ у розмірі 56% грошового забезпечення (вислуга років 31 (календарна 17)), що підтверджується Протоколом за пенсійною справою № (Державна прикордонна служба України) від 15 січня 2016 року.

27 січня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення з 15 січня 2016 року пенсії на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та здійснення її перерахунку з цієї дати.

Листом від 24 березня 2022 року № 3496-1717/Д-52/8-1300/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву від 27 січня 2022 року про те, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Згідно витягу із наказу Начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 14 січня 2016 року № 6-ос «По особовому складу» загальний стаж позивачки для призначення пенсії становить 31 рік 05 місяців 09 днів, календарний строк служби на день звільнення складає 17 років 05 місяців 00 днів. Тому підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та відповідно обчислення розміру пенсії згідно з пунктом «а» статті 13 цього Закону відсутні.

Позивачка, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та не переведення її на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до вказаного Закону держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

За змістом пункту «в» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є інвалідами війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку.

Суд відзначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року (далі Порядок № 3-1).

Цей Порядок регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 1522-2006-п «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян».

Згідно з пунктом 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом 2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 3).

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).

За змістом пункту 16 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії:

перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів;

перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пунктів 17-18 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Крім того, згідно з статтею 66 Закону 2262-ХІІ рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду заяви особи, зокрема, про призначення пенсії відповідний орган, що призначає пенсію, зобов`язаний не пізніше 10 днів після надходження заяви разом із необхідними документами розглянути подані заяву та документи і за результатами їх розгляду прийняти одне з двох рішень: щодо призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії.

Як слідує з матеріалів справи позивачці з 15 січня 2016 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

27 січня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення з 15 січня 2016 року пенсії на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та здійснення її перерахунку з цієї дати.

Втім, подану позивачкою заяву про призначення та перерахунок пенсії відповідач розглянув у порядку Закону України «Про звернення громадян», повідомивши її своїм листом від 24 березня 2022 року № 3496-1717/Д-52/8-1300/22 про те, що підстави для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та відповідно обчислення розміру пенсії згідно з пунктом «а» статті 13 цього Закону відсутні.

Отже, з порушенням пункту 17 Порядку № 3-1 відповідач за результатами розгляду заяви позивачки від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені зазначеним пунктом (щодо призначення або про відмову у призначенні пенсії).

Тобто, відповідач всупереч вимогам пункту 17 Порядку № 3-1 не розглянув по суті заяву позивачки, а протиправно розглянув її у порядку Закону України «Про звернення громадян», не прийнявши жодного рішення, за наявності імперативного обов`язку таке рішення прийняти.

При цьому суд зауважує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24 березня 2022 року № 3496-1717/Д-52/8-1300/22 не є рішенням у розумінні пункту 17 Порядку № 3-1, а формулювання причин відмови у листах не може розцінюватись як належний спосіб прийняття та обґрунтування рішень суб`єктом владних повноважень.

За таких обставин суд доходить висновку, що у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ухилилося від прийняття рішення, що віднесене до його компетенції, оскільки не прийняло жодного рішення щодо призначення/відмову у призначенні позивачці пенсії відповідно до вимог пункту 17 Порядку № 3-1, статті 66 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, бездіяльність відповідача щодо належного розгляду заяви позивачки від 27 січня 2022 року є протиправною, оскільки не відповідає критеріям правомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України.

З огляду на викладене, суд уважає, що позовну вимогу позивачки про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не перерахунку ОСОБА_1 та не переведення її на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» належить задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд відзначає, що відповідне рішення щодо призначення або про відмову у призначенні пенсії за результатами розгляду заяви позивачки від 27 січня 2022 року відповідачем не прийняте.

За таких обставин з метою ефективного захисту порушених прав позивачки заявлену позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього Закону, з часу настання права на таку пенсію, а саме 15 січня 2016 року, та здійснити виплату перерахованого загального розміру пенсійних виплат із врахуванням раніше проведених виплат, належить задовольнити частково у такий належний спосіб: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії, прийнявши рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Доводи відповідача про пропуск позивачкою строку звернення з цим позовом до суду суд уважає безпідставними, оскільки протиправну бездіяльність щодо належного розгляду заяви позивачки від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії відповідач допустив 24 березня 2022 року.

З цим адміністративним позовом до суду, в межах якого вказана бездіяльність допущена відповідачем, позивачка звернулася 18 квітня 2022 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення, установленого частиною другою статті 122 КАС України.

Тому доводи відповідача у цій частині суд відхиляє.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Із урахуванням часткового задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути 744,30 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення та перерахунок пенсії, прийнявши рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 744,30 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10 червня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.