Справа № 600/7472/21-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7472/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ №226-О ГУ ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади та податкової міліції ДФС за п.64 п.п. «г» Положення (через скорочення штатів) полковника податкової міліції ОСОБА_1 (У-492261), старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- поновити його - ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- звернути до негайного виконання судове рішення в частині поновлення його на службі на посаді старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Чернівецькій області.

1.2. Ухвалою суду від 28.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позовних вимог у поданій до суду позовній заяві позивач вказує, що з 10.11.1999 року по 25.11.2021 року проходив службу в органах податкової міліції.

2.2. Наказом ДПА в Чернівецькій області №213-0 прийнятий на посаду слідчого слідчого відділення ГВПМ ДПІ м. Чернівці. Наказом ГУ ДФС у Чернівецькій області №78-0 від 08.06.2021 року призначений на посаду старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Чернівецькій області. Наказом №226-0 від 25.11.2021 року його звільнено зі служби.

2.3. Вважає, що наказ №226-0 від 25.11.2021 про звільнення його зі служби в ГУ ДФС у Чернівецькій області прийнятий відповідачем протиправно та підлягає скасуванню, він суттєво порушує його законні права та інтереси як багатодітного батька, оскільки його звільнено незаконно, в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

2.4. При цьому зазначає, що згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року та ст. 181 Кодексу Законів про працю: відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька дитини, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Дана норма Закону не містить будь-яких застережень, тобто період перебування його у відпустці слід вважати з 12.10.2021 року по 03.05.2022 року.

2.5. Питання звільнення працівників податкової міліції в період відпустки працівника спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Враховуючи викладене, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що підтверджено правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №820/3205/16.

Позиція відповідача

2.9. Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, будь-якої процесуальної активності не проявив, хоча про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі був повідомлений завчасно шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження на електронну адресу.

2.10. У зв`язку із цим, суд, керуючись положеннями частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вирішує справу за наявними матеріалами.

IІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.11.1999 року по 25.11.2021 року проходив службу в органах податкової міліції, що підтверджується відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 06.12.2021 року та послужним списком ОСОБА_1 (особистий №У-492261).

3.2. Наказом Т.в.о. Головного управління ДФС у Чернівецькій області № 194-О від 12.10.2021 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 12.10.2021 року по 03.05.2022 року (але не пізніше дня, що передує дню звільнення через скорочення штатів відповідно до врученого попередження про наступне звільнення).

3.3. Наказом голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 року №226-О «Про звільнення ОСОБА_1 » полковника податкової міліції ОСОБА_1 (У-492261), старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області, 25.11.2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС відповідно до підпункту "г" пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Надаючи оцінку правовідносинам у цій справі, суд насамперед має визначити проблему, яка породила наявний правовий конфлікт.

4.2. Предметом цього позову є наказ голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 року №226-О «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 25 листопада 2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС відповідно до підпункту "г" пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

4.3. Отже, суд має перевірити правове підґрунтя для прийняття оскаржуваного рішення, зокрема чи були нормативні підстави для звільнення позивача із займаної посади та чи дотримано відповідних процедур при такому звільненні.

4.4. При цьому, судом одночасно буде надана оцінка як правомірності звільнення позивача згідно наведених у оскаржуваному наказі підстав, так і правомірності такого звільнення під час перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

4.5. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) (із змінами і доповненнями), Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) (із змінами і доповненнями), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114) (із змінами і доповненнями). Усі нормативно-правові акти судом застосовано в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо суті спору

4.6. Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.7. Пунктом 353.1 статті 353 Податкового кодексу України передбачено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

4.8. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, врегульовано Положенням №114.

4.9. Згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

4.10. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

4.11. Частиною 2 статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

4.12. За правилами частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

4.13. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» під час розгляду спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

4.14. Виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40 та частини 1 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

4.15. Як видно із змісту оскаржуваного наказу, звільнення позивача відбулось у зв`язку зі скороченням штатів.

4.16. У той же час, за змістом підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

4.17. Отже, вирішуючи спори про припинення публічної служби з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 64 Положення №114, суди повинні з`ясувати: чи мали місце ліквідація, реорганізація чи інші організаційно-штатні зміни в органі, де проходив службу позивач, якщо так, то чи мало це наслідком скорочення штату, зокрема посади, яку обіймав позивач.

4.18. Скорочення штату може бути встановлене шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після відповідних змін.

4.19. Суд у цій справі вбачає необхідне звернути увагу на те, що попри не зазначення таких обставин сторонами, суду відомо про триваючу наразі реорганізацію органів ДФС.

4.20. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів державної податкової служби» утворено Головне управління ДПС у Чернівецькій області. Окрім цього, реорганізовано Головне управління ДПС у Чернівецькій області шляхом його приєднання до відповідного територіального органу Державної податкової служби - Головного управління ДПС у Чернівецькій області

4.21. Наказом Державної податкової служби України № 14 від 12.07.2019 року затверджено Положення про Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області. Відповідно до пункту 1 вищевказаного положення Головне управління ДПС у Чернівецькій області є правонаступником, зокрема, Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

4.22. Однак, на час винесення оскаржуваного наказу запису про державу реєстрацію припинення Головного управління ДФС у Чернівецькій області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

4.23. Водночас, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа №21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

4.24. Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що позивачеві було запропоновано іншу роботу на рівнозначній посаді, що свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення позивача із займаної посади. При цьому, з огляду на неподання відзиву на позовну заяву, відповідачем зворотного не повідомлено.

4.25. Більше того, відповідачем не надано суду жодних відомостей щодо змін штатних розписів Головного управління ДФС у Чернівецькій області, у тому числі у зв`язку із триваючою реорганізацією.

4.26. При цьому, суд наголошує, що згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

4.27. Таким чином, суд вважає, що без додержання вищевказаних умов, звільняючи позивача із займаної посади на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114, відповідачем порушено право позивача на працю, як фундаментальної та охоронюваної державної гарантії.

4.28. При формуванні вказаних висновків судом враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12.02.2020 року у справі №820/2002/16 та від 30.11. 2021 року справі № 480/4226/18

4.29. Окрім цього, як встановлено судом, позивача звільнено у період соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

4.30. Так, наказом Т.в.о. Головного управління ДФС у Чернівецькій області № 194-О від 12.10.2021 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 12.10.2021 року по 03.05.2022 року (але не пізніше дня, що передує дню звільнення через скорочення штатів відповідно до врученого попередження про наступне звільнення).

4.31. Суд зазначає, що згідно частини 3 статті 179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

4.32. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу (частина 1 статті 181 КЗпП України).

4.33. Згідно з вимогами статті 20 Закону № 504/96-ВР відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

4.34. Верховний Суд неодноразово наголошував на гарантіях щодо обмежень на звільнення певних категорій осіб.

4.35. Зокрема, у постанові від 10.06.2021 року у справі № 420/6432/19 Верховний Суд зазначив наступне:

«…46. Стаття 184 КЗпП України визначає гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

47. Відповідно до абзацу третього цієї статті звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

48. Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення вагітних жінок та одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років. Так, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 КЗпП України, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов`язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

49. Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 у справі № 826/26336/15 та у постанові від 19.09.2019 по справі №561/171/17.

50. При цьому, Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 6-р(ІІ)/2019 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - Кодекс).

51. Цим Рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу.

52. Згідно з положеннями частини третьої статті 40 Кодексу працівникові надаються гарантії захисту від звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні), а також у період перебування працівника у відпустці. Тобто законодавство не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності та відпустки.

53. Конституційний Суд України, вирішуючи порушені у конституційній скарзі питання, виходив з того, що всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.

54. З приписів Конституції України випливає, що незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника, - зазначається у Рішенні Суду.

55. Отже, звільнення позивача під час стаціонарного лікування порушує Конституцію України.

56. Судом першої інстанції вказувалось, що встановлені фактичні обставини зумовлюють висновок суду про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено із порушенням визначених законодавством гарантій щодо охорони материнства, що призвело до порушення трудових прав позивача, з чим погоджується Верховний Суд…».

4.36. У свою чергу, у постанові від 08.04.2020 року у справі №804/16489/15 Верховним Судом зроблено висновок про те, що питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

4.37. Суд наголошує, що у розглядуваній справі позивач не відноситься до категорій осіб, визначених у статті 184 КЗпП України, однак враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, відповідач, звільнивши позивача під час перебування його у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нівелював положення частини 3 статті 40 цього Кодексу в частині заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності та відпустки.

4.38. З врахуванням наведеного, що суд вважає, що наказ голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 року №226-О «Про звільнення ОСОБА_1 » внесено протиправно, а відтак такий наказ підлягає скасуванню.

Водночас суд звертає увагу, що відповідач не надав суд доказів повної ліквідації Головного управління ДФС у Чернівецькій області, що унеможливлює звільнення ОСОБА_1 під час його перебування у відпустці.

4.39. Суд також зазначає, що згідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

4.40. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

4.41. Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 26.11.2021 року (наступний день після дати звільнення) по 13.06.2022 року (день ухвалення судом рішення у справі) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

4.42. Водночас, згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

4.43. Разом з цим, відповідно до частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

4.44. Суд наголошує, що позивачем не заявлено вимог щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а оскільки, згідно принципу диспозитивності, позивач вправі самостійно розпоряджатися своїми вимогами на свій розсуд, суд у цій справі не вбачає за необхідне виходити за межі позовних вимог та стягувати з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що наказ голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 року №226-О «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 25 листопада 2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС відповідно до підпункту "г" пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

5.3. При цьому, суд звертає увагу на те, Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 року, у справі № 804/958/16 зазначив, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

5.4. Окрім цього, пунктами 2 та 3 частини й статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

5.5..Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваного наказу, як акту індивідуальної дії, а також беручи до уваги вимоги частини 1 статті 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області з 26.11.2021 року (наступний день після дати звільнення), допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.2. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, №3674-VI. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.11.2021 року №226-О «Про звільнення ОСОБА_1 », яким полковника податкової міліції ОСОБА_1 (У-492261), старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області, 25.11.2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС відповідно до підпункту "г" пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області з 26.11.2021 року.

4. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області допустити до негайного виконання.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління ДФС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200А, ).

Суддя О.В. Анісімов