Справа № 580/7953/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7953/21 Головуючий у І інстанції - Трофімова Л.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря: Часник А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації щодо відмови їй у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації встановити їй статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її померлий чоловік з 04.12.1986 по 11.01.1987 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав дозу опромінення, як наслідок йому надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), став інвалідом 1 групи внаслідок захворювання пов`язаного із участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії встановлено, що смерть чоловіка позивачки пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначені обставини відповідно до вимог чинного законодавства дають право на отримання їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. Проте, звернувшись до відповідача з відповідною заявою, вона отримала відмову у присвоєнні такого статусу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації щодо невстановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, зобов`язано встановити їй статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати відповідне посвідчення. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що під час розгляду звернення ОСОБА_1 було встановлено, що на неї поширюється дія Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого їй було видано посвідчення дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 , що вона має право на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду представники сторін до суду не прибули, що не є перешкодою для судового розгляду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що померлий чоловік позивачки ОСОБА_2 мав статус інваліда війни І групи та на нього поширювалась дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 24.04.2013 серії НОМЕР_1 . Посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС у 1986 році, виданим 06.05.2019 серії НОМЕР_2 , померлому чоловіку позивачки було встановлено категорію 1.

Відповідно до копії довідки МСЕК від 23.04.2013 серії 10ААБ № 339298 ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності. Згідно з довідкою від 23.04.2013 серії 10 ААА № 025019 ступінь втрати професійної працездатності становив 90 відсотків.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 03.07.1977 серії НОМЕР_3 з 03.07.1977 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 16.04.2021 серії НОМЕР_4 .

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть від 31.05.2021 № 137/1 зазначено, що померлий ОСОБА_2 належав до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (довідка від 31.05.2021 № 137/1).

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 21.07.2021 № 6828 вказано, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На звернення позивачки від 30.08.2021 щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач листом від 13.09.2021 № 2145/01-06 повідомив, що рішенням комісії позивачці відмовлено у наданні статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та встановлено статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення від 17.09.2021 № НОМЕР_5 .

Наведене стало підставою для звернення позивачки з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно ст. 7 цього Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни також належать особи з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-РП/04 зазначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Отже, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, як військовослужбовцем.

Положенням «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення № 302) встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII, видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина посвідчення, зокрема, посвідчення члена сім`ї загиблого.

Як було встановлено судом, смерть (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_2 була пов`язана із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, таким чином померлий чоловік позивачки мав пільги для інвалідів війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто, відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XII належить до інвалідів війни, а згідно ст. 4 цього Закону - до ветеранів війни.

Статтею 10 Закону № 3551-XII визначені особи, на яких поширюється чинність цього Закону, зокрема, такими є сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст.ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідно до п. 4 Положення № 302 особам, на яких поширюється чинність ст.10 Закону № 3551-XII видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Отже, позивачка, як дружина померлого ОСОБА_2 , який належав до ветеранів війни, є особою, на яку в порядку ст. 10 Закону № 3551-XII поширюється його чинність, тобто, має право на отримання відповідного посвідчення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, бездіяльність відповідача щодо невстановлення позивачці статусу члена сім`ї померлого ветерана війни за критеріями ч. 2 ст. 2 КАС України є протиправною, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, без дотримання принципів належного врядування у реалізації головного завдання Управління праці та соціального захисту задля надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача встановити ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видати відповідне посвідчення належить задовольнити частково.

Оскільки оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, зважаючи, що право позивачки на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням статей 5, 245 КАС України слід зобов`язати відповідача встановити позивачці вищевказаний статус та видати відповідне посвідчення.

У частині вимоги позивачки щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача у не видачі позивачці посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона не належить задоволенню, як така, що на час звернення із позовом та на час ухвалення судового рішення є передчасною та заявленою на майбутнє, тому у цій частині позовних вимог належить відмовити. Відповідно до норм КАС України суд у конкретній справі вирішує спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і не може приймати рішення на майбутнє. Судовому захисту належать порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова