Справа № 120/11693/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питань встановлення судового контролю

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/11693/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши в письмовому провадженні заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 позов задоволено.

23.05.2022 позивач подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №120/11693/21-а в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заява мотивована тим, що відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 у справі №120/11693/21-а Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язане було відновити порушені права позивача шляхом відновлення з 01.01.2008 відсоткового значення розміру пенсії та в подальшому виплачувати її в розмірі 84 % відповідних сум грошового забезпечення. Позивач зазначає, що вказане рішення відповідач не виконав, оскільки відсотковий розмір його (позивача) пенсії, встановлений з 01.01.2008 у розмірі 74 % відповідних сум грошового забезпечення, залишився без змін. Відтак, позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області свідомо ухиляється від виконання покладених на нього завдань з питань пенсійного забезпечення, а тому з метою забезпечення повного й ефективного виконання судового рішення та захисту його (позивача) прав є доцільним встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 у справі №120/11693/21-а

Ухвалою суду від 26.05.2022 прийнято до розгляду заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №120/11693/21-а, розгляд якої вирішено здійснювати в письмовому провадженні. Цією є ухвалою суд запропонував відповідачу у строк до 03.06.2022 подати свої пояснення щодо заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

02.06.2022 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшли письмові пояснення щодо поданої заяви про встановлення судового контролю. Свою позицію відповідач мотивує тим, що питання встановлення судового контролю мало вирішуватись судом при розгляді справи по суті та мало бути відображено в резолютивній частині рішення. Також, на переконання відповідача, звернення до суду із заявою у порядку статті 382 КАС України можливе лише за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/11693/21-а, як зазначено у поясненнях, стягувачу проведено перерахунок пенсії, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 84% сум грошового забезпечення, та нараховано заборгованість за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 в сумі 37744,12 грн. Вказаним рішенням суду не було визначено кінцеву дату періоду, за який необхідно здійснити перерахунок пенсії. Як зазначає відповідач, рішення виконано за період з початку виникнення зобов`язань (з 01.01.2008) до зміни законодавчих норм, що врегульовують питання перерахунку та виплати пенсії заявника (01.01.2016). В подальшому на виконання постанови Кабінету Міністрів України №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 (далі - Постанова №103) з 01.01.2016 заявнику було проведено перерахунок пенсії. При цьому, як зазначає відповідач, починаючи з 01.05.2014 діє редакція статті 13 Закону 2262, яка встановлює, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, однак Головним управлінням розмір пенсії позивача самостійно з 01.05.2014 не перераховувався та не зменшувався. Відтак, реалізуючи право позивача на проведення перерахунку пенсії з 01.01.2016, на переконання відповідача, Головним управлінням на законних підставах застосовано положення статті 13 Закону № 2262.

Щодо виплати заборгованості в сумі 37744,12 грн то відповідач зазначив, що вона буде виплачена в порядку календарної черговості за рахунок коштів виділених за окремою бюджетною програмою на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону № 2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 у справі №120/11963/21-а виконано в межах покладених судом зобов`язань та у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак не потребує встановлення контролю за його виконанням. Більше того, як зазначає відповідач, Вінницьким окружним адміністративним судом 26.05.2022 відкрито провадження у справі № 120/4079/22 за позовом ОСОБА_1 щодо перерахунку його пенсії з 01.01.2016, виходячи з 84% сум грошового забезпечення.

Визначаючись щодо заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 02.06.2016 примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 у справі №120/11693/21-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення з 01.01.2008 основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 84 % від відповідних сум грошового забезпечення на 74 % від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2008 відповідно до ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 84% сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що на виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 84% сум грошового забезпечення, що підтверджується наданою суду копією розпорядження, та нарахувало заборгованість за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 в сумі 37744,12 грн.

При цьому відповідачем добровільно здійснено з 01.01.2008 перерахунок пенсії позивача з врахування висновків, наведених у вказаному рішенні суду.

Суд зазначає, що підставою звернення позивача до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України стало зменшення основного розміру його пенсії з 84% на 74 % грошового забезпечення, яка була здійснена відповідачем за наслідком проведеного перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 на виконання Постанови №103.

Суд звертає увагу, що предметом судового розгляду в межах заявлених позовних вимог у справі №120/11693/21-а були дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення з 01.01.2008 основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 84 % від відповідних сум грошового забезпечення на 74 % від відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто, суд при вирішені даної справи керувався положеннями частини 1 статті 2 КАС України відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також частиною 1 статті 5 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Так, в межах адміністративної справи №120/11693/21-а судом не вирішувалось питання щодо дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачеві у майбутньому, зокрема з 01.01.2016 на виконання Постанови №103.

Отже, враховуючи, що позивач не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді даної справи та щодо яких судовим рішенням у даній справі при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки, суд вважає, що вирішення порушених в заяві питань можливе лише шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду відповідних вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 382 КАС України.

Протилежний підхід призведе до переоцінки обставин в інших справах та змісту судових рішень, що є неприпустимим.

Таким чином, в разі незгоди з діями суб`єкта владних повноважень щодо відсоткового зменшення основного розміру пенсії під час перерахунку пенсії з 01.01.2016, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цих дій в загальному порядку.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №120/916/20 від 19.02.2021.

Крім того, суд встановив, що згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2022 відкрито провадження у справі № 120/4079/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, предметом якого є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачеві з 01.01.2016 відсоткового значення призначеної пенсії з 84% на 74% відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, позивач скористався правом звернення до суду із позовною заявою про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо відсоткового зменшення основного розміру пенсії під час перерахунку пенсії з 01.01.2016 в загальному порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №120/11693/21-а.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 14, 370, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 у справі № 120/11693/21-а відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович