Справа № 500/7770/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7770/21 пров. № А/857/2461/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Судової Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника позивача Шевчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року, прийняте суддею Дерех Н.В. у м.Тернополі, повний текст складено 20.12.2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бусофф» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

встановив:

ТОВ «Бусофф» (надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «В1» №1 від 18.10.2021, яким позивачу зменшено суму відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника в банку за декларацією з ПДВ за червень 2021 на суму 184 447 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 46 111,75 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В1» №1 від 18.10.2021, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській області на користь ТОВ «Бусофф» 3458 грн. 39 коп. сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов, суд зазначив, що здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Суд взяв до уваги те, що жодних відомостей щодо сумнівів по здійсненим господарським операціях по накладних, акт перевірки не містить. Відтак, на думку суду, контролюючий орган у такий спосіб погодився із правомірністю формування податкового кредиту за такими операціями.

Крім цього, за результатами здійснення спірних операцій з постачання продукції у листопаді 2020 позивачем складені податкові накладні, з яких зауваження щодо товарності операцій стосуються лише двох податкових накладних, однак щодо інших податкових накладних зауважень щодо безтоварності операцій акт перевірки не містить.

Суд зазначив, що сформований за операціями ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» по податковим накладним №8 від 13.11.2020, №13 від 18.11.2020, №19 від 26.11.2020, №20 від 28.11.2020, №21 від 28.11.2020 податковий кредит з ПДВ відображено позивачем у декларації з ПДВ за грудень 2020 у розмірі 539960,09 грн., а також, у декларації за червень 2021 відображено частину податкового кредиту на суму 184446,93 грн., сформованого по податковим накладним №20 від 28.11.2020, №21 від 28.11.2020 заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок позивача у банку.

Разом з тим, суд зазначив, що відомості щодо надходження товару та проведення розрахунків з названим контрагентом позивачем відображено на рахунку 631 бухгалтерського обліку. Крім цього, у відповідності до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, податкові накладні від постачальників були прийняті та зареєстровані податковим органом.

Суд звернув увагу на те, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відсутність ресурсів у контрагентів позивача не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно- правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.

Первинні документи містять відомості про господарську операцію, в свою чергу, на податковий орган покладається обов`язок довести, що відомості, які зазначені у первинному документі, є недостовірними. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 03.10.2019 у справі №П/811/3228/14, від 17.09.2019 у справі №813/8137/13-а, від 12 вересня 2019 у справі № 805/4357/15-а. У разі реального вчинення господарських операцій, що підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, в платника податків виникає право на формування податкового кредиту.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» в ланцюгу постачання введено в товарообіг товар м`ясо яловичини в напівтушках охолоджене 1 кат. невідомого виробництва та виробника.

ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» не могло поставити м`ясо яловичини в напівтушках охолодженого 1 кат. для ТОВ «Бусофф», а останнє фактично не отримувало її від ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс». Документально не підтверджено реальність постачання товару по ланцюгу постачання до ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» та в подальшому до ТОВ «Бусофф».

При цьому, здійснено документування господарської операції з придбанння ТОВ «Бусофф» м`яса яловичини в напівтушках охолоджене 1 кат. у ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» та в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», оформлено недостовірні документи: видаткові та податкові накладні на господарські операції з поставки ТОВ «Бусофф», м`ясо яловичини в напівтушках охолоджене 1 кат., оскільки на момент проведення операцій у ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» був відсутній сам актив м`ясо яловичини в напівтушках охолоджене 1 кат. Практично, позивачем введено в товарообіг товар невідомого виробництва та виробника.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бусофф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за червень 2021 від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, на підставі якої складено акт №4304/19- 00-07-01/43304229 від 17.09.2021.

Як вбачається із висновків акту перевірки, документальною позаплановою виїзною перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2021 від`ємного значення з ПДВ, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення ТОВ «Бусофф»: п.44.1, п. 44.2, ст. 44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 184447 грн.

В подальшому, позивачем подано заперечення на акт перевірки, в яких позивач висловив незгоду із висновками, що містяться в ньому.

Однак, 18.10.2021 на адресу ТОВ «Бусофф» надійшла відповідь на заперечення №14962/6/19-00-07-01-11/25791 від 12.10.2021, згідно якої контролюючий орган відмовив у врахуванні доводів ТОВ, що містилися у запереченнях до акту перевірки.

Після цього 27.10.2021 на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми «В1» №1 від 18.10.2021, яким позивачу зменшено суму відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника в банку за декларацією з ПДВ за червень 2021 на суму 184447,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 46111,75 грн.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі, зокрема, здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт «а»).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (пункт «а»).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Судом із матеріалів справи встановлено, що на виконання Договору поставки №01/07 від 01.07.2020 ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» у листопаді 2020 згідно видаткових накладних №132 від 28.11.2020, №133 від 28.11.2020, №125 від 18.11.2020, №122 від 13.11.2020 поставлено для ТОВ «Бусофф» м`ясо яловиче в напівтушках охолоджене І категорії в кількості 12003 кг. на суму 864216 грн. в т.ч. ПДВ 144036 грн., в кількості 13089,8 кг на суму 942465,60 грн. в т.ч. ПДВ 157077,60 грн., в кількості 9896,1 кг на суму 781949,90 грн. в т.ч. ПДВ 130324,98 грн., в кількості 17102,9 кг на суму 1351129,10 грн. в т.ч. ПДВ 225188,18 грн. по кожній із перелічених накладних відповідно.

Разом із видатковими накладними, ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» також надано для позивача й товаро-супровідні документи, які підтверджують походження м`ясної продукції та її відповідність санітарним нормам ДСТУ, а саме: копії декларацій виробника на м`ясо та субпродукти №137 від 27.11.2020, №135 від 18.11.2020 та №134 від 13.11.2020 із відмітками про здійснення вихідного контролю Держветнагляду реєстраційний №a-UA-04-16-01-I-SH,CP.

З матеріалів справи також вбачається, що доставка придбаної у контрагента м`ясної продукції здійснювалася автомобільними транспортними засобами, що підтверджується товарно-транспортними накладними №Р132 від-28.11.2020, №Р133 від 28.11.2020, №Р125 від 18.11.2020 та №Р 122 від 13.11.2020.

Оплата, за наведеною операцією з постачання м`ясних туш була проведена позивачем в повному обсязі на підставі рахунків на оплату №127 від 26.11.2020, №128 від 26.11.2020, №120 від 18.11.2020 та №118 від 12.11.2020, виписаних ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс», шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок такого контрагента, що підтверджується відповідними банківським виписками.

Також, судом першої інстанції встановлено, що крім поставок по перелічених вище податкових накладних, ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» поставлено позивачу м`ясо яловиче в напівтушках заморожене 1 категорії, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій фактично ґрунтуються на підставі зібраної податкової інформації, яка була у розпорядженні податкового органу. Поряд із тим, за наслідками детального та ґрунтовного дослідження документів, якими позивач підтверджував факт здійснення відповідних господарських операцій з вказаним вище контрагентом, суд приходить до висновку, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операції з поставки товару.

Виходячи зі специфіки та умов укладених між позивачем та контрагентом правочинів, предметів господарських операцій, суд зазначає, що надані позивачем документи в їх сукупності повною мірою підтверджують фактичне виконання таких господарських операцій. В наданих позивачем первинних документах, визначено суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне отримання товару, й доказів щодо неправильного відображення позивачем вказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Також, суд враховує, що відповідачем як в ході проведення перевірки, так і під час розгляду справи не наведено та не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та завданням діяльності позивача, або ж того, що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що за результатами здійснення спірних операцій з постачання продукції у листопаді 2020 позивачем складені податкові накладні, з яких зауваження щодо товарності операцій стосуються лише двох податкових накладних, однак щодо інших, зауважень щодо безтоварності операцій акт перевірки не містить.

Із матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом на стадії реєстрації спірних податкових накладних розглядалося питання щодо товарності операцій, за яким складені податкові накладні №20 від 28.11.2020 та №21 від 28.11.2020, про що свідчать рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних №2276731/42913055 від 29.12.2020 та №2276729/4213055 від 29.12.2020, що прийняті комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Тернопільській області.

Відповідач покликається на ризиковість діяльності контрагента позивача, але жодним чином не спростовує реєстрацію зазначених вище податкових накладних.

З приводу покликання відповідача на відсутність управлінського та технічного персоналу у контрагента платника податків, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання контролюючого органу на недостатність трудових та матеріальних ресурсів для проведення відповідних обсягів робіт контрагентами, оскільки висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагенту позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація носить інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку.

Крім того, можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 квітня 2022 у справі № 520/13724/19.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагента(відсутність достатніх управлінських та трудових ресурсів; дослідження ланцюга постачання), оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують це.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від ведення такого обліку іншими особами, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Факти недостатньої кількості у таких контрагентів трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей тощо, самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення таких операцій в податковому обліку.

Варто додати, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. У вимірі доводів контролюючого органу, що суб`єкти господарювання, здійснюючи підприємницьку діяльність, наділені самостійністю та широкою дискрецією, зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо.

Більше того, наведені доводи й аргументи контролюючого органу жодним чином не спростовують реальності здійснення господарської операції з поставки товару, про що йдеться в цій справі, й висновки контролюючого органу фактично є припущеннями, оскільки ґрунтуються виключно на аналізі інформації стосовно контрагентів позивача.

Зазначений вище висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 лютого 2022 у справі № 160/12174/19.

Відтак, враховуючи те, що наявні в матеріалах справи первинні та інші документи оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст відповідної господарської операції і не мають недоліків, й у своїй сукупності дають змогу підтвердити в повному обсязі отримання позивачем товарів та послуг від ТОВ «Виробнича компанія «Агро-альянс» з метою забезпечення належного провадження своєї господарської діяльності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення форми «В1» №1 від 18.10.2021.

Висловлюючи незгоду з таким висновком суду, відповідач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що судом при вирішенні спору не враховано й, відповідно, не застосовано правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду за подібних, на переконання відповідача, правовідносин. Однак, колегія суддів виходить з того, що наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судом першої інстанції у цій справі норм права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Аналіз висновку суду першої інстанції у цій справі та в наведених скаржником рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

Варто додати, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судами одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не говорить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а лише вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі №500/7770/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. І. Шинкар
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 13.06.2022 року у зв`язку із перебуванням судді Шинкар Т.І. у відпустці.