Справа № 260/7616/21
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7616/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Гангур М.І.;

представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Андрейчик А.М.;

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання Закарпатської обласної прокуратури про залишення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу без розгляду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора , яким просить суд: «Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992 796,95 ( дев`ятсот дев`яносто дві тисячі сімсот дев`яносто шість гривень 95 коп). Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 06.02.2020 по 30.09.2021 у розмірі 3 958 274,30 (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят вісім двісті сімдесят чотири гривні тридцять копійок).»

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року постановлено про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора в частині позовних вимог щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 06.02.2020 року по 30.09.2021 року у розмірі 3 958 274,30 грн. без розгляду та продовження розгляду справи в частині позовних вимог щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992 796,95 грн.

30 травня 2022 року у судовому засіданні поставлено на розгляд клопотання відповідача від 09 лютого 2022 року про залишення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992769,95 грн. без розгляду з причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Так, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року постановлено про залишення позовної заяви без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку та надання суду підтверджуючих доказів такого, зокрема, платіжних документів, щодо отримання виплат від Закарпатської обласної прокуратури Хилі М.М. у період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року, тощо.

03 червня 2022 року позивачем на виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року подано заяву, у якій вказує, що строк звернення до суду позивачем не пропущено., оскільки коефіцієнт підвищення посадового окладу є заробітною платнею, строк давності на такий не застосовується.

Позивач та його представник проти заявленого клопотання заперечив, просив відмовити у задоволенні такого.

Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача подане клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у запереченні.

У судовому засіданні 07 червня 2022 року розглянувши заяву на виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року, заслухавши думку сторін приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2021 року позивача було поновлено на посаді. 19листопада 2021 року позивача було звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області та органів прокуратури. 08 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до відповіді Закарпатської обласної прокуратури за №27-907 вих.21 від 19.11.2021 позивачу стало відомо про підвищення посадового окладу та про порушення його оспорюваних прав.

Разом з тим, суд вказує, що у Постанові Верховного суду від 08 лютого 2022 року викладено позицію, у якому зокрема зазначено, що на думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

На підставі системного аналізу наведених положень трудового законодавства Велика Палата Верховного Суду висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.

Відповідно до статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку що позивач звернувся до адміністративного суду без пропуску строку звернення до суду, та про відмову у задоволенні клопотання Закарпатської обласної прокуратури про залишення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу без розгляду.

Керуючись статями 121, 122, 248, 256, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Закарпатської обласної прокуратури про залишення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу без розгляду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Продовжити розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст ухвали складено та підписано 10 червня 2022 року.

СуддяЮ.Ю.Дору