Справа № 440/14894/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/14894/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Головка А.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Накісько Т.А.,
позивача Зінченка С.В.,
представника відповідача Муравйова О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 15 від 16.08.2021 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 16.08.2021 року; стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4218,83 грн.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.08.2021 року по день поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що його звільнено з посади у зв`язку з скороченням штату працівників незаконно, оскільки в порушення статті 49-2 Кодексу законів про працю України він не отримував жодних пропозицій про наявність чи відсутність вакантних посад. Крім того він є особою з інвалідністю другої групи та має перевагу у залишенні на роботі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/14894/21 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.
06 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому він заперечував задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначав, що вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України при звільненні позивача були дотримані, а саме: - позивач був персонально попереджений про наступне вивільнення; запропонувати іншу роботу за його фахом не було можливості у зв`язку з відсутністю відповідних рівнозначних посад за новим штатом та невідповідністю освіти позивача та його досвідом роботи. Стосовно переважного права відповідач зауважував, що відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також зазначав, що Кременчуцький районний територіальний центр комплектування не має статусу юридичної особи, не має фінансового відділу, тому питання щодо фінансових зобов`язань належить до компетенції Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Крім того, звертав увагу суду, що позивачем пропущено місячний строк звернення з позовом до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року залучено до участі у справі № 440/14894/21 в якості другого відповідача Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
25 березня 2022 року від Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилався на правомірність дій відповідача щодо звільнення Зінченка С.В. та пропуск останнім строку звернення до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року у задоволенні клопотання Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Заяву Зінченка Сергія Валерійовича про поновлення строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено Зінченку Сергію Валерійовичу даний строк.
В судовому засідання позивач Зінченко С.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю.
Представник Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в судовому засіданні заперечував задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у заяві по суті справи.
Представник Кременчуцького районного територіального центру комплектування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги заперечував.
Суд заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.10.2015 року працював на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного військового комісаріату /а.с. 6, 9/.
Наказом військового комісара Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.06.2021 року № 30 "Про проведення організаційно - штатних заходів та попередження військовослужбовців та працівників Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про майбутнє скорочення посад та звільнення" відповідно до вимог спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 №Д-321/1/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами (установами) Збройних Сил України в 2021 році» та директиви командувача військ оперативного командування "Північ" від 08.06.2021 № Д 2/ДСК "Про проведення додаткових організаційних заходів з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами оперативного командування "Північ" в 2021 році" вирішено у термін до 30 червня 2021 року організувати та провести організаційні заходи щодо переформування Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у 3 відділ Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підпорядкувати військовому комісару Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки /а.с.39/.
Згідно з листом від 10.06.2021 року головний спеціаліст відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного військового комісаріату Зінченко С.В. попереджений про заплановане вивільнення державних службовців /а.с.41/.
Згідно наказу військового комісара Кременчуцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 13.07.2021 року № 103 з 14 липня 2021 року Семенівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки переформований у 3 відділ Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з розміщенням у смт. Семенівка Полтавської області /а.с.43/.
Наказом начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу державних службовців) від 16.08.2021 року № 15 з 16 серпня 2021 року звільнено Зінченка Сергія Валерійовича, колишнього головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Вважаючи наказ про звільнення з посади протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить такого.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з приписами частин 2 та 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).
Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України також передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Як встановлено судом, згідно з наказом військового комісара Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.06.2021 року № 30 Зінченко С.В. попереджений про звільнення з посаді.
Наказом начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу державних службовців) від 16.08.2021 року № 15 з 16 серпня 2021 року звільнено Зінченка Сергія Валерійовича, колишнього головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Аналіз матеріалів справи дає суду підстави для висновку, що Кременчуцький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки продовжив виконання функцій Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та є його правонаступником.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що у цьому випадку мала місце саме реорганізація, особи публічного права.
В свою чергу, матеріали справи не містять належного та допустимого доказу на підтвердження виконання відповідачем норм частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ щодо надання відповідачем пропозиції позивачу іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Матеріали справи також не містять належного та допустимого доказу на підтвердження відмови позивача від переведення на запропоновану посаду.
Крім того, суд зазначає, що положеннями частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
За правилами частини другою статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина третя цієї ж статті).
При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.
Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.
Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України.
Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.
Згідно копії посвідчення серії В-І № 002251 позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Проте, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем здійснювався аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, і за результатом цього аналізу перевага при залишенні на роботі надана іншим, ніж позивач, працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У контексті спірних правовідносин суд зауважує, що визначена Законом №889-VIII процедура звільнення у випадку реорганізації, яке супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю 30 днів і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів щодо працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.
У цій справі суд з`ясував обставини, які в сукупності дають підстави вважати, що відповідачі не запропонували позивачу жодної посади для працевлаштування останнього, а також не перевірили на наявність у позивача переважного права на залишення на роботі, тому звільнення позивача з посади за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України є безпідставним.
За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 15 від 16.08.2021 року в частині звільнення з 16.08.2021 року Зінченка Сергія Валерійовича, колишнього головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Оскільки позивач перебував на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до 16.08.2021, відповідно позивач повинен бути поновлений на цій посаді з 17.08.2021, наступного дня після його звільнення.
Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 5 Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).
Відповідно до довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.03.2022 №9/2/148 середньоденна заробітна плата позивача становить 565,89 грн. /а.с.75/.
Період вимушеного прогулу позивача обраховується в робочих днях, починаючи з першого дня після звільнення до дати прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді, тобто з 17.08.2021 по 31.05.2022, що становить 200 днів; середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 113178,00 грн. (565,89 грн. х 200 роб. днів).
Отже суд вважає за необхідне стягнути з Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь Зінченка Сергія Валерійовича середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113178,00 грн.
Крім того, згідно частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Визначальними при цьому є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 116 КЗпП передбачає поняття всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу - санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Як слідує з матеріалів справи позивач звільнений з посади 16.08.2021 у відповідності до наказу начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу державних службовців) від 16.08.2021 року № 15, тоді як фактичний розрахунок проведено 31.08.2021, що підтверджується банківською випискою /а.с.74/.
Відтак відповідачем не вчинялись дії, спрямовані на своєчасну виплату позивачу відповідних сум при звільненні.
З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5093,01 грн. (565,89 грн. х 9 робочих днів).
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5093,01 грн.
Щодо заявленої моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнень моральної шкоди, не зазначено в чому полягає ця шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких саме моральних (душевних/психічних) страждань він зазнав від дій відповідача, не надано детальний розрахунок моральної шкоди на суму 20 000 грн.
Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. Ніколаєва, 3, кв. 2, смт. Семенівка, Полтавська область, 38200; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Жадова, 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39600), Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Шевченка, 78а, м. Полтава, 36039; код 07851296) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 15 від 16.08.2021 року в частині звільнення з 16.08.2021 року ОСОБА_1 , колишнього головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 17.08.2021 року.
Стягнути з Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113178,00 грн. (сто тринадцять тисяч сто сімдесят вісім гривень).
Стягнути з Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5093,01 грн. (п`ять тисяч дев`яносто три гривні одна копійка).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Семенівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та стягнення з Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь Зінченка Сергія Валерійовича середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 10 червня 2022 року.

Головуючий суддя А.Б. Головко