Справа № 400/12342/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 р. № 400/12342/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач), в якій просить визнати протиправними дії відповідача в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності позивача; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 01.05.1990 по 21.10.1990 агрономом із захисту рослин у Колгоспі ім. Жовтневої революції, всього 00 років 05 місяців 21 день; з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999 слюсарем з ремонту паро-газотурбінного устаткування в УДВП «Львівенергоремонт», всього 02 роки 06 місяців 21 день; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію починаючи з 17.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність у його трудовій книжці необхідних записів про роботу у спірні періоди трудової діяльності. Позивач вказує, що відповідач протиправно не застосував частину третю статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Позивач зазначає, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Ухвалою від 13.12.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язав відповідача одночасно з поданням відзиву на позовну заяву подати до суду належно засвідчені копії усіх документів, на підставі та з урахуванням яких було прийнято рішення про призначення позивачу пенсії.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на те, що записи в трудовій книжці позивача про роботу у спірні періоди вчинені з порушенням законодавства, тому відповідні періоди зарахуванню до страхового стажу позивача не підлягають.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Відповідач подав клопотання, в якому просив продовжити строк для надання доказів, витребуваних ухвалою від 13.12.2021. Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку з початком військової агресії Російської Федерації проти України та запровадження воєнного стану, працівники відповідача переведені на дистанційну роботу, що унеможливлює своєчасне подання доказів. Дати, до якої відповідач просить продовжити такий строк, у клопотанні не зазначено. Згідно з частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Витребувані документи відповідачу належало подати одночасно з відзивом на позовну заяву, строк подання якого був установлений у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі. Довідкою про доставку електронного листа підтверджується, що копія ухвали від 13.12.2021 доставлена на офіційну електронну адресу відповідача 14.12.2021 о 11 год 33 хв. Отже, клопотання про продовження процесуального строку подане після його закінчення, тому до задоволенню не підлягало. Також суд урахував, що процесуальний строк закінчився до введення воєнного стану та запровадження дистанційної роботи для працівників відповідача.

За таких обставин суд, відповідно до частини дев`ятої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за наявними в ній доказами.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер та з 17.08.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується копією рішення від 26.08.2021 № 72.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_1 містяться записи про періоди трудової діяльності, а саме:

- з 01.05.1990 по 21.10.1990 агрономом із захисту рослин у колгоспі ім. Жовтневої революції, при цьому відомості про прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у суспільному господарстві та його виконання відсутні;

- з 10.07.1995 по 01.09.1999 слюсарем з ремонту паро-газотурбінного устаткування в УДВП «Львівенергоремонт», у записі № 16 про звільнення з роботи в даті наказу про звільнення відсутній рік, зазначені лише число та місяць звільнення « 01.09».

Період роботи з 01.05.1990 по 21.10.1990 агрономом із захисту рослин у Колгоспі ім. Жовтневої революції відповідачем до страхового стажу позивача не зарахований.

З періоду роботи в УДВП «Львівенергоремонт» відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999.

Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача, розрахунком стажу позивача та визнається сторонами у заявах по суті справи.

01.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу зазначені вище періоди та провести перерахунок пенсії.

У відповідь на звернення позивача від 01.10.2021 відповідач листом від 08.10.2021 № 12958-13103/У-02/8-1400/21 повідомив позивачу підстави незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача. Відповідач повідомив, що у трудовій книжці не зазначені відпрацьовані трудодні в колгоспі ім. Жовтневої революції, а у довідці від 26.02.2021 № У-06/04-04 зазначено, що в документах цього колгоспу відомостей про період роботи позивача з 1986 року по 1992 рік немає. Щодо підстав незарахування періодів роботи слюсарем з ремонту паро-газотурбінного устаткування в УДВП «Львівенергоремонт» відповідач повідомив, що в трудовій книжці не зазначено дату та номер наказу про звільнення, у зв`язку з чим з періоду роботи в УДВП «Львівенергоремонт» відповідач зарахував до страхового стажу позивача лише ті періоди, які підтверджуються даними системи персоніфікованого обліку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у УДВП «Львівенергоремонт» суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991

№ 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання та на розвиток положень статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що незазначення року у даті наказу про звільнення позивача з УДВП «Львівенергоремонт» є формальною неточністю. Зокрема, у записі № 16 трудової книжки чітко зазначена дата звільнення « 01.09.1999», а дата наказу про звільнення « 01.09». За таких умов очевидно, що незазначення року звільнення є помилкою особи, яка вносила запис, і така помилка не повинна впливати на пенсійне забезпечення позивача.

Отже, не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999 слюсарем з ремонту паро-газотурбінного устаткування в УДВП «Львівенергоремонт», відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Оскільки незарахування цього періоду до страхового стажу є бездіяльністю (пасивною поведінкою), а не дією, як зазначає позивач у прохальній частині позовної заяви, суд вважає за необхідне, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог та визнати відповідну бездіяльність відповідача протиправною.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі ім. Жовтневої революції з 01.05.1990 по 21.10.1990 суд виходить з такого.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для неврахування до трудового стажу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також необхідно вказати на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

У справі відсутні докази на підтвердження кількості відпрацьованих позивачем людиноднів та відомості про заробітну плату останнього у колгоспі ім. Жовтневої революції.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_1 зазначено, що 13.08.1986 позивач прийнятий у члени колгоспу.

За таких умов на позивача повинна була бути заведена трудова книжка колгоспника, яка при звільненні видавалась власникам на руки, і яка (за умови внесення до неї зазначеної вище обов`язкової інформації) у безспірному порядку підтвердила б трудовий стаж роботи позивача у вказаному колгоспі.

Однак трудової книжки колгоспника позивачем ані до органу Пенсійного фонду при призначенні пенсії, ані до суду як доказ надано не було. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається лише на трудову книжку, копію якої долучив до позовної заяви (УКР № 2638547).

Позивач не надав суду докази про перебування у спірний період в трудових відносинах із колгоспом ім. Жовтневої революції без набуття статусу члена колгоспу (за трудовим договором).

Будь-які докази, які б підтверджували виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період у справі відсутні. Також з наданої копії трудової книжки неможливо установити мінімум трудової участі в громадському господарстві (за трудовим договором).

Як зазначено вище, у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд вказує, що відсутність трудової книжки колгоспника з необхідними записами як належного доказу трудового стажу в період з 01.05.1990 по 21.10.1990 та відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Отже, не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 01.05.1990 по 21.10.1990 агрономом із захисту рослин у колгоспі ім. Жовтневої революції відповідач діяв правомірно.

На підставі зазначеного у позовних вимогах у частині зобов`язання зарахувати до стажу позивача період роботи агрономом із захисту рослин з 01.05.1990 по 21.10.1990 в належить відмовити.

Суд відхиляє аргумент позивача про те, що відповідач не застосував частину третю статті 44 Закону № 1058-IV, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Визначальним у цій нормі є вказівка на те, що орган Пенсійного фонду має саме право вимагати та перевіряти документи, а не обов`язок збирати документи замість громадянина, який звертається за пенсією.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Отже, саме на особу, яка звертається за пенсією, покладений обов`язок з надання необхідних документів.

Орган Пенсійного фонду має право сприяти особі, яка звертається за пенсією, у збиранні таких документів.

Звертаючись до відповідача із заявою від 01.10.2021, позивач не просив про сприяння у збиранні необхідних документів, а просив зарахувати спірні періоди до його стажу саме на підставі трудової книжки.

У зв`язку з цим, а також ураховуючи, що незарахування періоду з 01.05.1990 по 21.10.1990 не вплинуло на як таке право позивача на призначення пенсії (оскільки така пенсія була йому призначена з 17.08.2021), суд вважає, що у відповідача не виник обов`язок з власної ініціативи збирати документи на підтвердження стажу позивача за період з 01.05.1990 по 21.10.1990.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1 816 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки з двох позовних вимог суд задовольняє лише одну (щодо періоду роботи слюсарем з ремонту паро-газотурбінного устаткування в УДВП «Львівенергоремонт»), а у задоволенні іншої (щодо періоду роботи агрономом у колгоспі ім. Жовтневої революції з 01.05.1990 по 21.10.1990) відмовляє, на користь позивача належить стягнути 908 грн судового збору (1 816 / 2 = 908).

Керуючись статями 2, 19, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код: 13844159) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ), яка полягає у незарахуванні з 17.08.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) періодів роботи в УДВП «Львівенергоремонт» з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) зарахувати з 17.08.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) періоди роботи в УДВП «Львівенергоремонт» з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) здійснити з 17.08.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) з урахуванням страхового стажу за періоди роботи в УДВП «Львівенергоремонт» з 10.07.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.01.1999, з урахуванням раніше виплачених сум.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код: 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна