Справа № 580/723/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/723/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Кульчицький С.О.
У Х В А Л А
09 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження клопотання Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про поворот виконання рішення у справі за розглядом апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - Руденко Юлії Вікторівни на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2020 року, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 114 148 грн 06 коп. з урахуванням податків і зборів.
Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч закону не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за 2015-2018 роки, як учаснику бойових дій. Рішенням суду зобов`язано Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.06.2018. Проте дане рішення суду виконано лише 29.12.2019. Тому просив зобов`язати стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказує, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.
Визнано протиправною відмову головного центру підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Зобов`язано головний центр підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 114 148, 06 грн. з урахуванням податків і зборів.
Не погодившись з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, відповідачем подано касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення у справі, в якому застосувати принцип співмірності.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.
У касаційній скарзі відповідач зазначає, що на час виключення позивача зі списків військової частини спір був відсутній. Компенсація за невикористану соціальну додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки не виплачувалась, оскільки на момент звільнення позивача чинним законодавством України не було визначено механізму виплати такої компенсації в особливий період, як і не було сформовано чіткої правової позиції щодо виплати такої компенсації. Вказує, що при звільненні з військової служби позивач не звертався до відповідача з відповідним рапортом чи заявою.
Відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги принципу співмірності компенсації за невикористану додаткову відпустку, яку сплачено Головним центром підготовки особового складу 23.12.2019 у сумі 18 070,27 грн та середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок у сумі 114 148,06 грн. Також зазначає, що Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки, та оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, то позовні вимоги не підлягали задоволенню.
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року касаційну скаргу Головного центру підготовки особового складу державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військової частини НОМЕР_1 ) задоволено частково та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року скасовано, справу направлего до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
У постанові від 25 листопада 2021 року Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити розмір компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, та при прийнятті рішення по суті спору врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зокрема щодо застосування принципу співмірності розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Руденко Юлії Вікторівни задоволено частково рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації за затримку розрахунку при звільненні з 27.06.2018 по 25.12.2019 та зобов`язано Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 27.06.2018 по 25.12.2021 у розмірі 2 739 (двох тисяч сімсот тридцяти дев`яти) гривень 55 копійок.
21 лютого 2022 року через систему «Електронний суд» сформовано та направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду, Головним центром підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) клопотання про поворот виконання рішення у справі.
В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що пунктом 19 постанови Верховний Суд зазначив, що 17.12.2020 до Верховного Суду від відповідача надійшла заява про поворот виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020, в якій заявник зазначає про виконання ним оскаржуваного рішення та просить суд у разі прийняття рішення про відмову у позові або про задоволення позовних вимог в меншому розмірі вирішити питання щодо повороту виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020. Пунктом 59 зазначено, що оскільки Верховним Судом не здійснюються дії, передбачені частинами 1-3 статті 380 КАС України, питання про поворот виконання рішення Верховним Судом не вирішується.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні докази виплати позивачу середнього заробітку позивачу у сумі 114 148, 06 грн., а саме платіжні доручення від 01 грудня 2020 року №№ 3460, 3461, 3462.
Після винесення ухвали Шостим апеляційним адміністративним судом 15 лютого 2020 року про прийняття до свого провадження справи 580/723/20, представником відповідача було направлено 20 грудня 2021 року заяву про поворот виконання рішення, яка була зареєстрована за № 54701, проте при винесенні постанови не враховано заяви представника відповідача про поворот виконання рішення у справі.
Дослідивши обґрунтування клопотання про поворот виконання рішення у справі, колегія суддів приходить до висновку щдо відмови у задоволенні зазначеного вище клопотання з наступних підстав.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 380 КАС України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Відповідно до ч. 7 ст. 380 КАС України якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 5 ст. 380 КАС України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.
Поворот виконання судового рішення є інститутом адміністративного судочинства, що спрямований на повернення стягнутих грошових сум на підставі рішення суду, що було скасоване.
Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ врегульовані ст. 381 КАС України.
Відповідно до ст. 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем за відомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що вона застосовується до рішень про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.
Колегія суддів звертає увагу, що поворот виконання рішення в даному випадку допускається лише за наявності двох підстав: якщо скасоване рішення обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Статтею 239 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Таким чином, згідно вказаних норм, поворот виконання рішення є неможливим у разі скасування судового рішення про стягнення заробітної плати (грошового утримання) чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, у разі, якщо підстави скасування такого рішення суду не ґрунтувалися на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Предметом спору у справі, зокрема, є стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Враховуючи викладене, спірні правовідносини у даній справі випливають із трудових правовідносин, пов`язаних із затримкою в розрахунку при звільненні.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписи від 10.01.2020 року відповідач здійснив виплату ОСОБА_1 за період 2015-2018 років, у розмірі 17 799, 22 грн.
В той же час, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані відомості на підтвердження того, що при скасуванні постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року постановою Верховного Суду від 25.11.2021, вона була обґрунтована повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, натомість, вказана постанова містить посилання на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таких доказів не подано відповідачем і під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 КАС України.
Згідно з відповідною нормою не допускається поворот виконання судових рішень у вищезазначеній категорії справ, за винятком випадків повідомлення позивачем за відомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах.
Тобто, якщо особа добросовісно одержувала за скасованим чи зміненим в подальшому судовим рішенням певні виплати, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подальших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі.
Крім того, важливою обставиною в даних правовідносинах є те, що практика Верховного Суду як найвищої національної судової інстанції при вирішенні спірних правовідносин змінилася, що в свою чергу, не може бути підставою для понесення негативних наслідків позивачем та порушення його права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про те, що в даному випадку положення статті 381 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть застосовуватись є помилковими, оскільки скасоване судове рішення стосувалося присудження саме виплати у відносинах публічної служби.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про поворот виконання рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 310, 321, 322, 325, 328, 329, 380 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
У задоволенні клопотання Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про поворот виконання рішення у справі - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль