Справа № 360/4550/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року справа №360/4550/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 360/4550/21 (головуючий суддя І інстанції Шембелян В.С.), складеного в повному обсязі 29 жовтня 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом адвоката Воронка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Воронка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області з приводу не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі наданих ним документів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно зі ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наданих ОСОБА_1 документів.

Рішенням Луганського окружного адмінстартивного суду від 28 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови листом від 19.07.2021 № 2694-2610/Т-02/8-1200/21 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою про перерахунок пенсії від 22.06.2021 без постановлення рішення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2021 по суті звернення та прийняти рішення про перерахунок його пенсії з урахуванням уточнюючих довідок, доданих до вказаної заяви, та правової оцінки, наданої судом у рішенні. Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 360/4550/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що вважаючи заяву позивача про перерахунок пенсії з наданням уточнюючих довідок такою, що подана не за встановленою формою, відповідач розглянув її як звернення громадян і не знайшов підстав для перерахунку пенсії.

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Стахановським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10-12). Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 11.05.2021 № 919- (а.с. 13).

З 11.05.2021 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст.114 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що визнають сторони, страховий стаж складає 40 років 2 місяці 3 дні, стаж за Списком №1 - 14 років 6 місяців 5 днів (за періоди роботи з 01.01.1999), розмір пенсії складає 5653,78 грн (а.с.183-196).

22.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (а.с. 14). Разом з заявою були надані документи: довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та про заробітну плату у періоди роботи: з 30.05.1988 по 05.12.1988 на шахті ім. Чеснокова; з 25.02.1991 по 05.08.1996 на шахті ім. Ілліча; з 12.08.1996 по 31.12.1998 на ОАО «Стахановському заводі техничного вуглицю»; виписку «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» на шахті ім. Ілліча; наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці від 06.01.1995 №3-р на ОАО «Стахановському заводі техничного вуглицю», а також довідку Луганської обласної державної адміністрації управління праці та зайнятості населення (а.с. 22-37).

Листом від 19.07.2021 № 2694-2610/Т-02/8-1200/21 йому надана відповідь на заяву позивача від 22.06.2021, в якій зазначено, що вся документація та архіви підприємств, на яких працював позивач у спірні періоди, залишились в м. Стаханові Луганської області та м. Луганську, які згідно із додатком 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 (із змінами та доповненнями) є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку із зазначеним витребувати будь-які додаткові документи з цих підприємств або провести перевірку виданих довідок у управління відсутня можливість (а.с. 16).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у перерахунку пенсії (у вигляді листа), позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії є протиправними та зобов`язав повторно розглянути заяву позивача.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судами встановлено, що відповідно до диплому НОМЕР_3 позивач в період часу з 01.09.1987 по 13.05.1988 навчався в СПТУ №62 м. Стаханова за професією електрослюсар підземний (а.с.18).

Згідно з воєнним білетом НОМЕР_4 позивач з 16.02.1988 по 05.12.1990 проходив військову службу в армії (а.с.17).

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_5 містить такі записи щодо періодів стажу роботи позивача (а.с. 20-21): з 01.09.1987 по 13.05.1988 - навчання в СПТУ №62; з 30.05.1988 по 05.12.1988 - працював на шахті імені Чеснокова п/о «Стахановвугілля» електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений у зв`язку з призовом на військову службу; з 16.02.1988 по 05.12.1990 - служба в Армії; з 25.02.1991 по 02.08.1996 - працював на шахті імені Ілліча електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті; з 12.08.1996 по 21.02.2012 - працював на ВАТ «Стахановському заводі технічного вуглецю» учнем аппаратчика, апаратчиком (з повним робочим днем в зазначеному цеху), начальником зміни виготовлення технічного вуглерода (трудова книжка позивача містить записи про атестацію робочого місця позивача за списком №1 від 06.01.1995, 26.06.2000, 25.07.2005, від 29.06.2010 із зазначенням відповідних наказів по підприємству); з 28.02.2012 по 01.04.2016 - працював на Відокремленому підрозділі «Шахта «Вергелівська» Державного підприємства «Луганськвугілля» підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею.

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, а також мають відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Отже, спірними питаннями цієї справи є саме правомірність неврахування до пільгового стажу позивача періодів роботи на підставі відомостей трудової книжки, достатність її записів для призначення пенсії, необхідність підтвердження цих записів уточнюючими довідками.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 р. або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 р. або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162. При цьому даний порядок підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу, але в трудовій книжці позивача є всі необхідні записи за спірні періоди.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994 то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Записи у трудовій книжці позивача містять необхідну інформацію щодо періодів його навчання за підземною професією, служби в армії та роботи за шкідливими професіями за списком №1 з 01.09.1987 по 22.01.2016, з 30.05.1988 по 05.12.1988 та з 25.02.1991 по 02.08.1996 для зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Крім того, записами трудової книжки позивача підтверджено право на зарахування до його пільгового стажу за професією електрослюсар підземний як періоду навчання в професійному училище так і періоду його служби в армії відповідно до вказаних норм законодавства, що не було враховано при призначенні пенсії.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною 2 та частиною 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо можливого застосування загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки уточнюючих довідок від № 287, №288, № 289 від 15.09.2020, № 60, № 62, № 63 від 17.06.2020, № 64/33-02, № 64/33-02, № 64/33-02 від 30.10.2020, № 86 від 03.11.2020 про заробітну плату для нарахування пенсії, витяг із наказу № 3-п від 06.01.1995, перелік робочих міць, робот, професій та посад, для яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 та № 2, № 11/3164-38 від 30.06.2010, № 11/35-21-33 від 11.08.2005 (а.с. 29-37), що видані установами, які знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Тому, відповідач має прийняти до розгляду зазначені документи для визначення пільгового стажу позивача у спірні періоди його роботи, а також розміру його заробітної плати.

Суд не погоджується з доводами відповідача/апелянта щодо правомірності та обґрунтованості його дій щодо розгляду заяви позивача як звернення громадян, оскільки зміст самої заяви свідчить про звернення позивача саме з вимогою про перерахунок пенсії на підставі доданих до такої заяви. Обов`язок відповідача розглянути таку заяву по суті звернення відповідно до вимог пенсійного законодавства, не залежно від форми, в якій подана заява про перерахунок пенсії, неодноразово зазначався в практики Верховного Суду.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року № 541/543/17-а.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно розглянув заяву позивача про перерахунок пенсії як звернення громадян без постановлення рішення по суті заяви та не здійснив відповідного перерахунку з урахуванням уточнюючих довідок, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглянуте виключно в межах позовних вимог

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 360/4550/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць