Справа № 522/3339/22
Суддя: Павлик І. А.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3339/22
Провадження № 2-а/522/162/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, третя особа інспектор з паркування відділу з контролю за безпекою дорожнього руху та з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Драбський Роман Володимирович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, третя особа інспектор з паркування відділу з контролю за безпекою дорожнього руху та з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Драбський Р.В. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.01.2022 о 13 год. 04 хв. у м. Одесі на вул. Привокзальна площа, вул. Пантелеймонівська, 19 інспектором з паркування відділу з контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Драбським Р.В. винесено постанову, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн. З оскаржуваною постановою ОСОБА_1 не згодний оскільки вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

28.03.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

25.05.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволені позову, з огляду на наступне. Так, з наданої до суду фотофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що позивачем було порушено вимоги п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху, а саме: автомобіль позивача знаходився на перехресті, чим створював перешкоди дорожньму руху та загрозу руху. Окрім того, на даному відрізку дороги наявні дорожні знаки, які дозволяють стоянку або зупинку транспортних засобів, що також підтверджено позивачем. Однак, останній здійснив паркування свого автомобіля поза дією знаку «Зона парковки», тому його посилання на те, що кінець платної парковки діє до кінця перехрестя не підтверджено жодним чином та жодними нормами не передбачається.

08.06.2022 до суду від позивача надійшла заява у якій він просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність, а позовні вимоги задовольнити.

08.06.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява у якій просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність, а в задоволені позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, 286 КАС України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 31.01.2022 о 13 год. 04 хв. інспектором з паркування Драбським Р.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення Серія ОДП 4606722, якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП внаслідок порушення ним п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху. В постанові зазначено, що на вул. площа Привокзальна, 2, вул. Пантелеймонівська, 19 в м. Одесі водій транспортного засобу BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку, стоянку на перехресті, що суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.

У відповідності з п. 1.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) - ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. ПДР України особи, які порушують правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами підпункту "ґ" пункту 15.9. ПДР України встановлено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно з п. 1.10 ПДР України перехрестя це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Як вбачається із наданих представником відповідача фото фіксації транспортного засобу позивача на момент вчиненого ним правопорушення, автомобіль BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на місці прилягання до дороги виїзду з прилеглої території, а не на перехресті як зазначено в оспорюваній постанові відповідача.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що згідно наявних у матеріалах справи фото транспортний засіб BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 знаходився за межами знаку «Зона стоянки», в зв`язку з чим ймовірно здійснив зупинку транспорту ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини.

Отже, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 760/3696/16-а та від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а.

Проте судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що інспектором з паркування проводилась фіксація факту зупинки позивача ближче 10 метрів від краю перехрещувальної проїзної частини.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Факт скоєння адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1.ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним даного адміністративного правопорушення .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.? ?

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивачем при подачі адміністративного позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1 362,00 грн. Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. Окрім того, задля системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст. 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що з 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 481,00 грн. Отже, судовий збір за подання даного адміністративного позову становить 496,20 грн та з огляду на задоволення позову підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч.ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Судом встановлено, що позивачем надано до суду належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги та процесуального представництва у судді від 02.02.2022 № 1 та акт приймання наданих послуг від 08.08.2022, згідно якого адвокатом Стецюком С.Б. було надано позивачу наступні послуги: юридична консультація з правового спору 500,00 грн, ознайомлення із обставинами спору на місці винесення постанови та його фотографування 500,00 грн, підготовка адміністративного позову до суду 2 000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 08.02.2022 № 25/01-22 позивачем було сплачено ЮФ «Істина» 3 000,00 грн за надання правової допомоги.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правову допомогу у сумі1 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, третя особа інспектор з паркування відділу з контролю за безпекою дорожнього руху та з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Драбський Роман Володимирович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 31 січня 2022 року Серія ОДП 4606722, винесену інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Драбським Романом Володимировичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмір 680,00 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 18) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 496,20 грн витрат по сплаті судового збору та 1 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Павлик