Справа № 215/682/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2022 року Справа № 215/682/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2022 року надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, в якому просить суд:
- встановити наявність компетенції (повноважень) Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 26.04.2019р. вх.696, при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2020р. у справі № 215/3409/19, на з`ясування наявності реактивів на дослідження Т4св, Т3св, Т4 общ., Т3 общ., Т4, Т3 у закладі центр КЗ «Криворізька міська поліклініка №5» ДОР, лікарні для ОНКО хворих (ОНКО диспансер) і визнати відмову від такої процедури протиправною бездліяльністю;
- встановити наявність компетенції (повноважень) Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 26.04.2019р. вх.696, при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2020р. у справі № 215/3409/19, на подання клопотання начальнику управління охорони здоров`я м.Кривого Рогу Мурашко К.В. для забезпечення ОСОБА_1 дослідженнями на кальцитонін, Са++, ТТГ, Т4св., Т3св., Т4 общ., Т3 общ., Т4, Т3, розширеного біо-хімічного аналізу із одного його забору крові і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;
- встановити наявність компетенції (повноважень) Криворізької міської ради, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 26.04.2019р. вх.696, при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2020р. у справі № 215/3409/19, на надання довідки про наявність виворотки від укусів отруйних змій і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на приписи статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що оскільки відповідач у справі № 215/3409/19 не вжив систему заходів для поліпшення роботи медичних закладів Криворізької міської ради, неналежним чином застосовував управлінські функції, у тому числі, делеговані повноваження, не прийняв відповідного рішення за результатом розгляду заяви від 26.04.2019 року за вх.№696 з урахуванням рішення суду Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі № 215/3409/19, тому, у позивача виникла необхідність в інший спосіб з`ясувати обсяг компетенції (повноважень) саме Криворізької міської ради стосовно вимог, викладених у спірній заяві. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2022 року була задоволена заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позову до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 23.03.2022 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, а також задоволено клопотання про витребування доказів у справі.
Відповідач, заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки заява ОСОБА_1 від 26.04.2019 року за вх.№696 була направлена на адресу головного лікаря Комунального закладу "Криворізька міська клінична лікарня № 8" та розглянута вказаним суб`єктом владних повноважень з урахуванням висновків Дніпропетровського окружного адміністративного суду, викладених у рішенні від 10.12.2020 року у справі № 215/3409/19.
Крім того, відповідач надав суду витребувані у нього ухвалою суду від 23.03.2022 року письмові докази, зокрема, копію рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 481 та розпорядження Криворізького міського голови від 08.09.2021 року № 220-р. Щодо витребуваних доказів, а саме, заяви від 26.04.2019 року за вх.№696 та документів, пов`язаних з її розглядом, то відповідач зазначив про неможливість їх надання, оскільки останні перебувають у віданні Комунального закладу "Криворізька міська клінична лікарня № 8" Криворізької міської ради, на адресу якого була направлена означена заява та який є стороною у справі № 215/3409/19.
Таким чином, враховуючи викладене, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до положень ст. 257, ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся із заявою (запитом) до головного лікаря Комунального закладу "Криворізька міська лікарня №8" Дніпропетровської обласної ради, в якій просив:
- окремо надати довідку з зазначенням чи має заклад сиворотки від укусів отруйних змій;
- з`ясувати про наявність реактивів на дослідження на Т4св, Т3св, Т4 общ., Т3 общ., Т4, Т3 у закладі центр КЗ" Криворізька міська поліклініка №5" ДОР і лікарні для ОНКО хворих (ОНКО диспансер);
- надати належно засвідчені протоколи при амбулаторному лікуванні захворювання (узловий зоб 2ст);
- надати необхідну інформацію в письмовому вигляді по пунктно, де вказати симптоми, які сприяють видачі листа непрацездатності при амбулаторному лікуванні захворювання (узловий зоб 2ст);
- окремим листом надати кількість виданих лікарем ендокринологом листа непрацездатності при захворюваннях ендокринної системи у 2015-2019 роках та загальну кількість таких хворих амбулаторно лікующихся у ваший лікарні;
- подати клопотання начальнику управління охорони здоров`я м.Кривого Рогу Мурашко К.В. видати наказ щодо забезпечення ОСОБА_1 дослідженнями на кальцитонін Са++, ТТГ, Т4св, Т3св, Т4 общ., Т3 общ., Т4 Т3 розширеного або хімічного аналізу із одного забору крові;
- окремим листом пояснити, яка при діагнозі узлового зобу достатня симптоматика для визнання непрацездатності громадянина;
- надати засвідчену належним чином довідку, де вказати чи є означена установа окремою юридичною особою, власника, юридичний адрес, номер телефона, Е-mail, ЄДРПОУ та працівника відділу, який нараховує підлеглим заробітну плату у 2019 році;
- надати засвідчену належним чином копію положення про означену установу;
- дисциплінарного стягнення лікаря ОСОБА_2 ;
- надати копію наказу, відповідно до якого призначене дисциплінарне розслідування діяльності лікуючого лікаря ОСОБА_2 ;
- надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб, дату, час, місце розгляду заяви від 26.04.2019 року.
З огляду на те, що головний лікар Комунального закладу "Криворізька міська лікарня №8" ДОР не здійснив заходів, передбачених чинним законодавством, щодо розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 та допустив бездіяльність, яка полягала у недотриманні законної мети правового режиму при розгляді заяви, а також відмовився використовувати свої владні виконавчі функції та не прийняв рішення, яке відповідає положенням закону, тому, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
На виконання означеного рішення суду Комунальним некомерційним підприємством "Криворізька міська лікарня №8" Дніпропетровської обласної ради була надана відповідь, викладена у формі листа від 17.01.2022 року за № 60.
Однак, позивач вважає, що такий лист носить лише інформаційний характер та не є виконанням рішення суду від 10.12.2020 року у справі № 215/3409/19.
Тому, з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів в інший спосіб, який не суперечить закону, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом саме до Криворізької міської ради щодо встановлення обсягу відповідних повноважень за результатом розгляду його заяви (запиту) від 26.04.2019 року вх. №696 та з урахуванням рішення суду від 10.12.2020 року у справі № 215/3409/19.
Суд, вирішуючи спір по суті позовних вимог, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15, 16 вищевказаного Закону.
За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
- знайомитися з матеріалами перевірки;
- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз зазначених вище норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся із заявою (запитом) від 26.04.2019 року за вих.№696 до Комунального закладу "Криворізька міська клінична лікарня № 8".
Однак, відповідь на означену заяву (запит) позивача від 26.04.2019 року не була надана, у строк визначений законом.
Не погодившись з такою бездіяльністю, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який Дніпропетровський окружний адміністративний суд у справі № 215/3409/19 задовольнив частково та, зокрема, зобов`язав виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального некомерційного підприємства Криворізька міська лікарня №8 Дніпропетровської обласної ради Мельніченка В.В. повно та всебічно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 26.04.2019 року вх. №696 та надати не неї обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України.
На виконання рішення суду була надана відповідь, оформлена у вигляду листа від 17.01.2022 року за №60.
При цьому, суд зауважує, що направлення заяви (запиту) від 26.04.2019 року вх. №696 та отримання на неї відповіді з урахуванням висновків суду було здійснено саме Комунальним закладом "Криворізька міська клінична лікарня № 8".
Тобто, жодних доказів звернення саме до відповідача у даній справі - Криворізької міської ради позивачем суду не надано. Отже, означена заява до відповідача не надходила та відповідно ним не розглядалась, що свідчить про відсутність порушень останнім норм Закону України «Про звернення громадян».
Щодо встановлення обсягу компетенції (повноважень) Криворізької міської ради, на які посилається ОСОБА_1 у позові, то відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Приписами ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Так, на виконання означених повноважень та на вимогу позивача, відповідачем було надано, зокрема, рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 481 "Про реорганізацію в місті комунальних закладів охорони здоров`я", відповідно до якого КП "Криворізька міська клінична лікарня № 8" було реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство" Криворізька міська лікарня № 16".
При цьому, позивачем, заявлені у позові до відповідача, такі вимоги, як, зокрема:
- з`ясування наявності реактивів на дослідження Т4св, Т3св, Т4 общ., Т3 общ., Т4, Т3 у закладі центр КЗ «Криворізька міська поліклініка №5» ДОР, лікарні для ОНКО хворих (ОНКО диспансер);
- подання клопотання начальнику управління охорони здоров`я м.Кривого Рогу Мурашко К.В. для забезпечення ОСОБА_1 дослідженнями на кальцитонін, Са++, ТТГ, Т4св., Т3св., Т4 общ., Т3 общ., Т4, Т3, розширеного біо-хімічного аналізу із одного його забору крові;
- надання довідки про наявність виворотки від укусів отруйних змій.
Однак, норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України «Про звернення громадян» не наділяють відповідача означеними повноваженнями.
Крім того, суд зазначає, що заява (запит) від 26.04.2019 року за вих.№696 була предметом спору у справі № 215/3409/19, в якій відповідачем визначено саме виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Криворізька міська лікарня №8" Дніпропетровської обласної ради Мельніченка В.В.
Водночас, у даній справі позивач визначив відповідачем Криворізьку міську раду, яка, як встановлено судом, розгляд спірної заяви не здійснювала.
Щодо посилання позивача на те, що відповідач у справі № 215/3409/19, а саме виконуючий обов`язки головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Криворізька міська лікарня №8" Дніпропетровської обласної ради Мельніченка В.В. не належним чином вжив свою управлінську функцію під час повторного розгляду його заяви від 26.04.2019 року за вх.696, а тому, з метою відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 в інший спосіб звернувся до суду до іншого суб`єкта владних повноважень, а саме, до Криворізької міської ради, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п.29).
Згідно з п. 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Аналіз зазначених вище норм права та обставин справи, дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.
При цьому, відповідно до ч.ч.1,5 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим, ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Аналогічні положення викладені у ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Тобто, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову у позові.
З огляду на те, що відповідачем спірна заява не розглядалась, оскільки була предметом розгляду в іншій справі та була адресована іншому суб`єкту владних повноважень, який за результатом її розгляду надав відповідну відповідь з урахуванням рішення суду, а тому, порушення прав, свобод та законних інтересів позивача саме Криворізькою міською радою наразі відсутні.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Також, суд зазначає, що посилання позивача на положення ст. 249 КАС України є безпідставними.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд зазначає, що аналіз викладеної вище норми КАС України вказує, що мета постановлення окремих ухвал як заходу реагування полягає в тому, що суд, якщо виявить під час розгляду справи порушення закону і встановить причини та умови, що сприяли його порушенню, може постановити окрему ухвалу та направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.
Тому, враховуючи, що під час розгляду справи судом не було виявлено порушення відповідачем закону, в тому числі і при розгляді звернення позивача, у суду відсутні правові підстави для застосування положень ст. 249 КАС України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 23.03.2022 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Тому, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом, не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 139, 241-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13.06.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька