Справа № 620/3373/22
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/3373/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

за участі секретаря Кугук Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 28 січня 2022 року в виконавчому провадженні № 66149119 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини 24 червня 2021 № 71748/13;

зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2021 року Старенький та інші проти України № 71748/13 стосовно виплати ОСОБА_1 недоплачених 1406,15 Євро справедливої сатисфакції та пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Позов мотивовано тим, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2021 в повному обсязі не виконано.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебуває виконавче провадження № 66149119 з примусового виконання виконавчого листа № 71848/13 виданого 24.06.2021. Відділом видано Розпорядження № 66149119/23, що грошові кошти, які надійшли 19.11.2021 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 71848/13, виданого 24.06.2021, мають бути перераховані на користь ОСОБА_1 . Таким чином, рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням № 2549 від 18.01.2022 у розмірі 360319,20 грн (еквівалент 12000 евро). Ураховуючи викладене, керуючись п. 9 ч. 1 ст.39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», 28.01.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66149119.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Як слідує з матеріалів справи, на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 66149119 з виконання рішення № 71848/15, виданого 24.06.2021 Європейським судом з прав людини, відповідно до якого:

держава-відповідач повинна сплатити такі суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу:

(і) 12 000 (дванадцять тисяч) евро та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися, кожному заявнику в якості відшкодування моральної шкоди;

(іі) 3 500 евро (три тисячі п`ятсот) евро пану ОСОБА_2 , пану ОСОБА_3 , пану Кондрашину та пану ОСОБА_4 спільно та додатково суму будь-якого податку, що може їм нараховуватися, в якості компенсації судових та інших витрат, ця сума має бути сплачена на банківський рахунок їхнього представника пані Сапожнікової;

із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (а.с.5-7).

В процесі виконання вказаного вище рішення відповідачем встановлено, що останнє виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2549 від 18.01.2022 у розмірі 360319,20 грн (еквівалент 12000 євро), в зв`язку з чим старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком Сергієм Володимировичем 28.01.2022 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.4).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема такої засади, як обов`язковості виконання рішень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

При цьому, стаття 63 Закону передбачає обов`язок державного виконавця перевірити виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону є фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, державний виконавець повинен достеменно встановити вказаний факт.

При винесенні постанови від 28.01.2022 про закінчення виконавчого провадження, старший державний виконавець послався на платіжне доручення Міністерства юстиції України № 2549 від 18.01.2022, згідно якого позивачу перераховані кошти у розмірі 360319,20 грн (еквівалент 12000 євро).

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що кінцевий термін виконання рішення Європейського суду з прав людини № 71748/13 24.09.2021, при цьому кошти на виконання вказаного рішення перераховані лише 18.01.2022.

Статтею 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що виплата стягувачові відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Виконавче провадження з підстав, визначених у пункті підставі пункту 9 частини 1 статті Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Разом з тим, судом не встановлено виконання відповідачем обов`язку щодо перевірки виконання судового рішення, а саме відповідачем не було виконано в повній мірі норми, визначені статтею 18 Закону України Про виконавче провадження, оскільки виконавче провадження було закінчене при тому, що не була виплачена в повному обсязі сума справедливої сатисфакції (станом на 18.01.2022 по курсу Національного банку України 1 Євро становить 34,0121); не нарахована та не виплачена пеня в розмірі простого відсотку (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Тому, проведена виплата не в повному розмірі не є належним доказом виконанням рішення №71848/13 від 24.06.2021, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена старшим державним виконавцем передчасно, з порушенням норм матеріального права.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Таким чином, позовна вимога щодо нарахування позивачу конкретної суми коштів розцінюється Чернігівським окружним адміністративним судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити шляхом визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 28 січня 2022 року в виконавчому провадженні № 66149119 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2021 № 71748/13; зобов`язання відповідача вжити заходів щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2021 року Старенький та інші проти України № 71748/13 стосовно виплати позивачу справедливої сатисфакції та пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 28 січня 2022 року в виконавчому провадженні № 66149119 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2021 № 71748/13.

Зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2021 року Старенький та інші проти України № 71748/13 стосовно виплати ОСОБА_1 справедливої сатисфакції та пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, Печерський район, м. Київ, 01001, ).

Повне рішення суду складено 09.06.2022.

Суддя О.М. Тихоненко