Справа № 420/4071/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4071/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивач просить суд:

скасувати рішення відповідача від 28.12.2021 року про відмову їй ОСОБА_1 , в призначенні пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку у порядку ст. 114 Закону №1058-IV;

зобов`язати відповідача: повторно розглянути звернення її ОСОБА_1 , вiд 23.03.2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах iз зменшенням пенсiйного віку у порядку ст. 114 Закону №1058-IV з урахуванням довiдки №36 від 10.09.2020 року та витягів і Книги наказів про зарахування і відрахування учнiв СМПТУ № 59 та Поіменної книги учнiв СМПТУ № 59 та призначити з 23.03.2021 року їй ОСОБА_1 , пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку у порядку ст. 114 Закону №1058-IV.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.03.2021 року він звернувся до відповідача з заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, після розгляду якої ГУ ПФУ рішенням від 26.03.2021 року йому відмовиво в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Позивач вказує, що працював на роботі з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці згідно Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і у гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року.

Між тим, позивач звертався до суду з позовом до ГУ ПФУ щодо оскарження рішення ГУ ПФУ від 26.03.2021 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, яка була задоволена судом по справі №420/7675/21, яким, зокрема, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву від 23.03.2021 року.

Однак, відповідач рішенням від 28.12.2021 вдруге відмовив позивачу в призначенні пенсії, з причин неврахування до страхового та спеціального стажу періоду навчання у СМПТУ №59 з 01.10.1980 року по 15.07.1982 року, як такого, що підтвертиксний довідкою №36 від 10.09.2020 року та виписками Книги наказів про зарахування і відрахування учнів СМПТУ №59 і Поіменної книги учнiв СМПТУ №59, виданими юридичною особою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області.

Позивач вказує, що період його навчання до розрахунку страхового та спеціального стажу протипранво не зарахований відповідачем, що позбавило його права на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Позивач вважає, що довідка №36 від 10.09.2020 року та виписки Книги наказів про зарахування і відрахування учнів СМПТУ №59 і Поіменної книги учнiв СМПТУ №59 протиправно не прийняті до уваги відповідачем з причини видачі її нелегітимними органами.

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні йому пенсії протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 складає 02 роки 01 місяць при страховому стажі роботи 25 років 10 місяців. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.10.1980 по 15.07.1982 згідно довідки від 10.09.2020 №36, виданої Єнакіївським професіональним лiцеєм Донецької Народної Республіки, оскільки відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 №595 з 01.12.2014 на територіях, якi тимчасово не контролююються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 №1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державною влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 3 ст. 9 Закону Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України вiд 15.04.2014 р. №1207-VII, є недійсним i не створює правових наслідків.

Відповідач зазначає, що з огляду на відсутність необхідного стажу у позивача немає права на виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 23.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за списком №1), за розглядом якої ГУ ПФУ прийнято рішення №09 від 26.03.2021 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 по справі №420/7675/21, яке набрало законної сили 16.12.2021, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ від 26.03.2021 №09 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах, врахувавши відомості про спеціальний стаж за Списком №1, що наявні у трудовій книжці та відображені у довідках №73/11-1434 від 16.06.2016 року та №73/11-1435 від 16.06.2016 року.

На виконання рішення суду від 15.11.2021 ГУ ПФУ повторно розглянуто заяву від 23.03.2021 та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №09 від 28.12.2021 року на заміну рішення №09 від 26.03.2021.

В оскаржуваному рішенні вказано, що пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 склалає 02 роки 01 місяць при страховому стажі роботи 25 років 10 місяця. До пільгового стажу роботи за Спіском №1 та страхового стажу враховно всі періоди роботи, що наявні у трудовій книжці та y довідках від 16.06.2016 №73/11-1434, №73/11-1435. До страхового стажу не зараховано період з 01.10.1980 по 15.07 1982, навчання згідно довідки вiд 10.09.2020 №36, виданої «Єнаківським професіональним ліцеєм» Донецької Народної Республіки, оскільки відповідно до постанови Кабінету Містрів України від 07.11.2014 №595 з 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повновження. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.3 ст.9 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII, є недiйсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи iншi документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Надані довідки не підлягають розгляду. Право виходу на пенсію за віком позивач набуде на загальних умовах 14.09.2027.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Статтею 62 Закону №1058-IV визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993року №58 (далі по тексту - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до п. 8 Порядку №638 (Документи, що підтверджують трудовий стаж) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічне, за змістом, положення міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 №1240.

В рамках спірних правовідносин, підставою відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №1 є відсутність пільгового стажу, оскільки позивачу не зараховані періоди навчання, адже не підтверджуються наданою довідкою №36 від 10.09.2020, виданою «Єнакіївським професіональним ліцеєм» Донецької Народної Республіки, оскільки видана установою на непідконтрольній території.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (дівоче прізвише ОСОБА_2 ) з 01.09.1980 по 28.06.1982 навчалась у середньому міському професійно технiчному училищі №59 (далі - СМПТУ №59), що склало 1 рік 9 місяців та 27 днів.

Для підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 надала довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №36 від 10.09.2020, виданою «Єнакіївським професіональним ліцеєм» Донецької Народної Республіки, відповідно до якої ОСОБА_1 навчалася у середньому професійно-технічному училищі №59 м. Єнакієве з 01.10.1980 (наказ №19-к від 01.10.1980) по 15.07.1982 (наказ №13-к від 15.07.1982) за спеціальністю «машиніст баштових кранів» (Поіменний №4514, денна форма навчання). Наказом № 207 від 28.04.1989 Управління народної освіти м. Донецьк 207 28.04.1989 СПТУ № 59 м. Єнакієве реорганізовано в ПТУ №59 м. Єнакієве. Наказом №140 від 19.03.2003 МОНУ м. Київ, ПТУ №59 м. Єнакієве реорганізовано в Єнакіївський професійний ліцей. Наказом №667 від 15.10.2015 МОН Донецької Народної Республіки Єнакіївський професійний ліцей перейменований в Державний професійний освітній заклад Єнакіївський професійний ліцей. Довідка дана на підставі: Книги наказів учнів за 1978-1982 і Поіменної книги зa 1979-1981 по СПТУ №59 м. Єнакієве, що знаходяться на зберіганні в архіві Державного професійного освітнього закладу Єнакіївський професійний ліцей.

Також, на підтвердження трудового стажу позивач надав витяги із Книги наказів про зарахування і відрахування учнiв СМПТУ № 59, яка почата 15.07.1978 року та Поіменної книги учнiв СМПТУ № 59, яка почата 11.09.1979 року, згідно яких позивач був здобувачем професійно-технічної освіти СМПТУ № 59.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів діяла Інструкція № 162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції № 162 передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Пунктом 2.2. Інструкції №162 передбачено, що в трудову книжку вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Матеріалами справи підтверджується, що в записі трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (дівоче прізвише ОСОБА_2 ) щодо періоду її навчання з 01.09.1980 по 28.06.1982 у СМПТУ №59 не містить виправлень, оскільки літера «П» в назві навчального закладу мовою оригіналу - «СГПТУ №59» є наведеною ручкою, що не являється виправленням (а.с.28).

Суд вважає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та відповідний період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про навчання у період з 01.09.1980 по 28.06.1982 у СМПТУ №59, а саме відомості про дати проходження навчання, назву навчального закладу, диплом серії НОМЕР_2 - записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Водночас, довідкою №36 від 10.09.2020, виданою «Єнакіївським професіональним ліцеєм» Донецької Народної Республіки, вказано, що позивач навчалась з 01.10.1980 по 15.07.1982 у СМПТУ №59.

Між тим, трудовою книжкою підтверджується період навчання позивача, що разом становить 1 рік 9 місяців та 27 днів, та є на 13 днів більшим ніж період зазначений у довідці №36 від 10.09.2020, який становить 1 рік 9 місяців 14 днів.

Таким чином, довідка №36 від 10.09.2020, видана «Єнакіївським професіональним ліцеєм» Донецької Народної Республіки, крім іншого, вказує на період навчання позивача від 29.06.1982 по 15.07.1982, що не підтверджується трудовою книжкою.

Суд дійшов висновку, що період навчання позивача саме з 01.09.1980 по 28.06.1982 у СМПТУ №59 є підтвердженим та повинний бути зарахований до трудового стажу позивача.

Між тим, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ рішення про відмову у призначенні пенсії №09 від 28.12.2021 року на заміну рішення №09 від 26.03.2021 є протиправним та підлягає скасуванню та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ рішення про відмову у призначенні пенсії №09 від 28.12.2021 року на заміну рішення №09 від 26.03.2021 та зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 23.03.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн судового збору.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 600,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №09 від 28.12.2021 року на заміну рішення №09 від 26.03.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 600,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса