Справа № 580/8284/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8284/21 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Кучми А.Ю., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткаченка А.В. від 01.10.2021 №49780678 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 848012,77 грн.

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткаченка А.В. від 06.10.2021 №67050365 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 01.10.2021 №49780678 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 848012,77 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з початку відкриття виконавчого провадження №49780678 відповідачем не було вчинено жодних виконавчих дій по стягненню заборгованості, окрім ряду прийнятих постанов, які не призвели до реального виконання рішення у справі №2-231/10, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Поруч з цим вказував, що положення статті 27 Закону 1404-VIII у редакції, чинній до 28.08.2018 зменшували відповідальність боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону 1404-VIII у редакції, чинній з 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає стягненню. Крім того зауважував, що з 09.08.2006 позивач не перебував у складі боржників перед ПАТ «Кредитпромбанк», оскільки порука позивача, що виникла з договору поруки від 09.08.2006, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , визнана припиненою рішенням суду від 25.02.2020 по справі №757/47554/16-ц, а тому позивач не є солідарним боржником при примусовому виконанні рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що підставою для задоволення даного позову має бути необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання судового рішення становище позивача погіршилося у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 цього Закону, і таке погіршення суперечить статті 58 Конституції України.

Стверджує, що вчинені в межах виконавчого провадження дії державного виконавця мають бути окреслені певним результатом виконання, оскільки законодавець на момент початку примусового виконання чітко визначив, що виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Крім того вказує, що відповідач не надіслав копію відзиву позивачу, а тому суд повинен був повернути відзив без розгляду. Разом з цим надана судом доба не може вважатися достатнім часом для позивача реалізувати свої процесуальні права щодо підготовки відповіді на відзив та подання його до суду. Поруч з цим зауважує, що суд розглянув справу без третьої особи, та у судовому засіданні 10.11.2021 не оголосив склад суду, не роз`яснив право відводу.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі №2-231/10 від 12.04.2010, яке набрало законної сили 21.09.2010, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 318 527,20 доларів США заборгованості за кредитним договором №49.28/2/06-1 від 09.08.2006, 1700,00 грн. у відшкодування судового збору та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

08.11.2010 Печерським районним судом м. Києва видано відповідний виконавчий лист №2-231/10.

11.01.2016 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49780678 з виконання виконавчого листа №2-231/10 виданого 12.04.2010 Печерським районним судом м. Києва.

04.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

31.01.2017 Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області сформовано запит державного/приватного виконавця до Територіального сервісного центру в Черкаській області щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником.

21.09.2021 заступником начальника відділу Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження №49780678, якою замінено стягувача з ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ТОВ «Галерас».

24.09.2021 до Звенигородському міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надійшла заява ТОВ «Галерас» про повернення виконавчого документа стягувачу.

01.10.2021 заступником начальника відділу Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 848 012,77 грн.

Постановою заступника начальника відділу Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.10.2021 виконавчий документ №2-231/10 від 12.04.2010 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 04.10.2021 виведено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 01.10.2021.

Постановою від 06.10.2021 відкрито виконавче провадження №67050365 з примусового виконання постанови №49780678 від 01.10.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 848 012,77 грн.

Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору від 01.10.2021 та про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 06.10.2021 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час відкриття виконавчого провадження №49780678 (11.01.2016) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1991 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV у редакції, чинній на момент відкриття ВП №49780678).

За змістом частин першої та другої статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови <…> та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. <…>

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону №606-XIV).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. <…> Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина третя статті 28 Закону №606-XIV).

Закон № 606-XIV втратив чинність 05.10.2016 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (пункт 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Буквальний аналіз положень статті 27 Закону №1404-VIII у зіставленні з частиною першою статті 28 Закону №606-XIV у контексті обставин цієї справи дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.

Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19 січня 2022 року у справі №640/7697/21.

Положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, чинній до внесення змін Законом №2475-VIII, тобто до 28.08.2018, на які посилається апелянт, є незастосовуваними до спірних правовідносин, оскільки виконавче провадження відкрито за правилами Закону №606-XIV, а тому розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на ряд постанов Верховного Суду, оскільки їх ухвалено за інших фактичних обставин і нормативного регулювання.

Доводи позивача відносно наявності подвійного стягнення виконавчого збору та винагороди приватного виконавця судом апеляційної інстанції відхиляються з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у справі №640/21075/19, оскільки частиною шостою та восьмою статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак, судом встановлено та позивачем не заперечується, що боржником не було фактично виконано зобов`язання, визначене у постанові про відкриття виконавчого провадження №49780678, щодо самостійного виконання рішення, а тому у відповідача були наявні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору.

Поруч з цим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки з аналізу положень Закону №1404-VІІІ та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, вбачається обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, винесеної, зокрема, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII. Заперечень стосовно таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Щодо аргументів ОСОБА_3 про те, що з 09.08.2006 останній не перебував у складі боржників перед ПАТ «Кредитпромбанк» та не є солідарним боржником при примусовому виконанні рішення у справі №2-231/10, оскільки порука позивача, що виникла з договору поруки від 09.08.2006, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , визнана припиненою рішенням суду від 25.02.2020 по справі №757/47554/16-ц, колегія суддів зазначає, що як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, державного виконавця не було повідомлено про обставини припинення поруки та будь-які рішення стосовно заборгованості по виконавчому провадженню.

Крім того суд апеляційної інстанції приймає доводи відповідача про відсутність будь-яких рішень про скасування виконавчого документа на підставі якого було відкрито виконавче провадження №49780678, зміну процесуального статусу боржника чи перегляд судового рішення у справі №2-231/10 за нововиявленими обставинами, а тому винесення відповідачем оскаржуваних постанов є правомірним.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи спірні постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Оцінюючи доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що позивач не отримував відзив на позовну заяву судом першої інстанції було оголошено перерву на добу для можливості ознайомлення позивача з відзивом. Надання скороченого строку для ознайомлення обумовлено тим, що дана справа віднесена законодавцем до категорії термінових та підлягає розгляду протягом десяти днів. При цьому позивач ознайомився з відзивом та на власний розсуд скористався правом подати заперечення про прийняття відзиву, а не відповідь на відзив.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 167 КАС України, якими передбачено повернення заяви (клопотання, заперечення) за відсутності доказів їх надіслання (надання) іншим учасникам справи по-перше, застосовуються на стадії виконання судового рішення, по-друге, стосуються заяв з процесуальних питань (§2 глави 1 розділу ІІ КАС України). Відзив на позовну заяву процесуальним законом віднесено до заяв по суті справи (§1 глави 1 розділу ІІ КАС України) та статтею 162 КАС України не передбачено такого процесуального наслідку як не прийняття відзиву та його повернення без розгляду за відсутності доказів його направлення сторонам.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення без розгляду відзиву на позовну заяву, та суд забезпечив позивачу можливість реалізувати його процесуальні права з урахуванням скорочених строків розгляду даної категорії справ.

Стосовно не оголошення у першому судовому засіданні (10.11.2021) складу суду та не роз`яснення право відводу, а також розгляду справи без залучення третьої особи, яку позивач зазначав у позовній заяві - ТОВ «Гелас», колегія суддів зазначає, що вказані порушення не призвели до неправильного вирішення справи. При цьому, рішення суду у даній справі не зачіпає права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Гелас».

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 09 червня 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя А.Ю.Кучма