Справа № 580/796/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року справа № 580/796/22

13 годин 09 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Мельникової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/796/22

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Маяк» (вул. Шеремета Руслана 98, с. Піщане, Золотоніський район, Черкаська область, 19723, ) [позивач не прибув]

до Центрального міжрегіонального управління Укртрасбезпеки у складі Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Хрещатик, 223, м. Черкаси, 18001, ) [представник відповідача - Пугач Л.М. згідно витягу з ЄДР]

про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, ухвалив рішення.

28.01.2022 вх. №4463/22 позивач, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрасбезпеки у складі Державної служби України з безпеки на транспорті, просить: визнати протиправною та скасувати постанову начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 28.12.2021 №303693 про накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн щодо сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Маяк».

Ухвалою від 02.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 30.03.2022 здійснено перехід зі спрощеного провадження до загального, продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 13.04.2022. Ухвалою від 13.04.2022 зупинено провадження у справі, розгляд питання про поновлення провадження призначено на 17.05.2022 - поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.06.2022.

В обгрунтуванні позовних вимог, представником позивача зазначено, що за наслідками проведення перевірки, оскаржуваною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн за здійснення перевезення вантажу без наявних на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим допущено порушення вимог наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385. Позивач звернув увагу на порушення відповідачем порядку розгляду справи, позаяк справу розглянуто не 07.12.2021, а 28.12.2021. Позивач здійснював внутрішнє перевезення, відтак вважає застосований до нього штраф протиправним, зазначаючи, що перелік документів, необхідних для здійснення внутрішніх перевезень встановлено Постановою КМУ від 25.02.2009 №207, де немає вимоги, що під час здійснення внутрішніх перевезень (а не міжнародних) необхідно мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що не пред`явлені до перевірки тягне застосування адміністративно-господарської відповідальності, покладений лише на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення. Позивач не є таким перевізником, відсутній факт надання послуг із перевезення вантажу автомобільними засобами, позаяк СТОВ «Агрофірма «Маяк» здійснювало перевезення вантажу - зерно кукурудзи, що перебуває у власності підприємства, для власних потреб. Відповідно до договору складського зберігання від 01.11.2021 зерно кукурудзи, що перебуває у приватній власності СТОВ «Агрофірма «Маяк» передано на зберігання ТОВ «Новий елеватор ЛЛД». Автомобіль позивача MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , що здійснював перевезення зерна кукурудзи не був обладнаний тахографом, крім того положення п.1.3. Інструкції №385 не зобов`язує таке облаштування.

Відповідач позов не визнав, 08.04.2022 подав до суду відзив на позов, де просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що за результатами здійснення рейдової перевірки встановлено здійснення перевезення вантажу (мета перевезення - для власних потреб - немає істотного значення для цілей перевірки) за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, про що складено акт проведення перевірки. Вимоги Положення №340 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами, відповідно до пункту 6.1 якого вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Маса транспортного засобу позивача становить більше 3,5 т., тому транспортний засіб повинен бути обладнаний тахографом. На момент перевірки посадовою особою відповідача не перевірялась фактична наявність самого тахографа, позаяк перевірялась наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів на підставі яких здійснювалося вантажне перевезення автомобільним транспортом та з/без дотримання водіями режиму їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України, серед яких було встановлено відсутність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. Посилання Позивача на постанову КМУ від 25.02.2009 відповідач вважає необгрунтованим, позаяк питання наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу була урегульована нормативно-правовими актами: Законом України «Про автомобільний транспорт», наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 №385. Автомобільний перевізник (позивач) не забезпечив водія під час здійснення перевезення власного вантажу відповідною документацією, наявність якої у водія не була встановлена. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши наявні в матеріалах справи доводи та аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.

Конвенцією про основні цілі та норми соціальної політики № 117 (набрання чинності для України 10.12.2016) у статті 1 Розділу I (Загальні принципи) передбачено, що частина 1 - уся політика повинна, передусім, спрямовуватися на досягнення добробуту й розвитку населення, а також на заохочення його прагнення до соціального прогресу; частина 2 - уся політика більш загального застосування визначається з належним урахуванням її впливу на добробут населення.

Конституція України (стаття 45) визнaчає, що кожен, хто прaцює, має право на відпочинок.

Конвенцією Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті термін «тривалість робочого часу» означає час, витрачений працюючими найманими водіями на: а) водіння та інші види робіт під час пересування транспортного засобу; b) допоміжну роботу, пов`язану з транспортним засобом, його пасажирами або його вантажем. Жодному водію не дозволяється керувати транспортним засобом без перерви більше чотирьох годин (ч.1 статті 5).Тривалість перерви, про яку йдеться в цій статті, та, у разі потреби, її дроблення визначаються компетентними властями чи органами в кожній країні (ч.2 статті 5). Компетентні власті чи органи в кожній країні: а) передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями; b) установлюють процедуру оголошення годин, відпрацьованих відповідно до положень пункту 1 статті 9 цієї Конвенції та умов, що їх обґрунтовують (частина 1 статті 9).

Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень (стаття 2); рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (стаття 1). Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах (стаття 5).Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України (стаття 6).

Судом встановлено, що на підставі направлення на рейдову перевірку від №012373 від 04.11.2021 службовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 08.11.2021 на а/д Н-16, Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань 39км+800м (Черкаський район) здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN, НОМЕР_2 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належать СТОВ сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Маяк» (водій - ОСОБА_1 ). За наслідками перевірки складено Акт проведення перевірки від 08.11.2021 №319295, де зафіксовані порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»: у водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Відповідно до відмітки у Акті, водій ТЗ ознайомлений із Актом, про що міститься підпис.

16.11.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті (Центральне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки) видано повідомлення про розгляд справи за наслідками здійснення 08.11.2021 державного контролю на автомобільному транспорті 07.12.2021 (йдеться про перевірку 08.11.2021).

15.12.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті (Центральне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки) видано повідомлення про розгляд справи за наслідками здійснення 08.11.2021 державного контролю на автомобільному транспорті на 28.12.2021 (де йдеться про перевірки 08.11.2021, 16.11.2021, 17.11.2021).

28.12.2021 Центральним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки прийнято індивідуальний акт - постанову №303693 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344) в сумі 17000,00 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом № 2344. Відповідно до статті 1 Закону № 2344 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону № 2344 державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Згідно зі статтею 18 Закону №2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством. Відповідно до статті 34 Закону № 2344 автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху. Згідно з частиною другою статті 48 Закону № 2344 визначені документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, а саме: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Згідно з п. 2 Порядку №1567 державному контролю належать усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Згідно з п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344 документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Відповідно до п. 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку №1567). Згідно з пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення № 340) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Згідно з пунктом 1.2,1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) передбачено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Згідно з пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного за

Системно проаналізувавши зміст правового регулювання відносин з перевезення вантажу у контексті наявності документів у водія згідно з вимогами нормативно-правових актів, зокрема, пунктом 6.1 Положення №340 та пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385 встановлено, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, водій повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Позивач у обгрунтуванні позову зазначає, що здійснював внутрішнє перевезення вантажу для власних потреб, відтак для водія не було обов`язку мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, що не узгоджується з вимогами чинних нормативно-правових актів. Надавши оцінку твердженню позивача, суд зазначає, що відповідно до вимоги пункту 6.1 Положення №340 та пунктів 3.3, 3.6 Інструкції №385, що застосовуються до позивача у спірних правовідносинах безвідносно до території здійсненого перевезення (внутрішнє чи міжнарожне) з урахуванням характеристики транспортного засобу MAN TGS 18 320 (як загальновідомо - тягачі, самоскиди та різна будівельна техніка на шасі МАН з корисним навантаженням від 18 до 70 т (де факто) та двигунами від 360 до 680 к. с.) більше 3,5 т, у зв`язку із чим суд відхиляє твердження позивача на мету перевезення вантажу як необгрунтоване і не спростоване за результатом перевірки. Доводи позивача, що перелік документів, необхідних для здійснення внутрішніх перевезень встановлено постановою КМУ від 25.02.2009 №207, де відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, суд визнає необгрунтованими, позаяк вказаний у постанові КМУ від 25.02.2009 №207 перелік документів для перевізника та водія, у межах спірних правовідносин не є вичерпним, з огляду на характеристики ТЗ, що в обов`язковому порядку має оснащуватися тахографом.

Кодекс адміністративного судочинства України у контексті принципу змагальності передбачає, що позивачеві варто займати активну позицію, добросовісно користуватися правами і належним чином виконувати процесуальні обов`язки надавати докази та пояснення, що підтверджують неправомірність індивідуального акта, прийнятого відповідачем.

Надаючи оцінку твердженню щодо співвідношення понять «інші документи, передбачені законодавством» у контексті наявних документів у водія, варто враховувати значення терміна «автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами» та «вимоги до автомобільного перевізника» (стаття 34): виконувати вимоги Закону № 2344 та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») від 09.07.1998 у справі № 17/81-97, №12-рп/98,№1-1/98 зазначено, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, що регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права.

У цій справі не йдеться про контрактну форму трудового договору з водієм, сторони такі аргументи не висловлювали, рейдова перевірка стосувалась сфери автомобільних перевезень.

Наказ міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 є підзаконним нормативно-правовим актом, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України та входить до структури законодавства про автомобільний транспорт, позаяк визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), що використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів. Інструкцію, затверджену вказаним наказом, розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів №2344, «Про дорожній рух». Наказ міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 відноситься до нормативно-правових актів про автомобільний транспорт, прийнятий на виконання вимог Закону компетентним органом та встановлює вимоги щодо установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах.

Закони України покликані врегулювати найважливіші суспільні відносини та мають вищу юридичну силу. Підзаконні нормативно-правові акти покликані врегулювати процедурні вимоги, встановити порядок і спосіб виконання вимог встановлених Законом.

Суд враховує, що наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 є чинним та не скасованим - зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241, відтак вимоги Інструкції є обов`язковими до виконання, що розроблена відповідно до вимог Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 прийнятої за наслідком ухвалення ряду пропозицій стосовно тривалості робочого часу та періодів відпочинку на дорожньому транспорті (відповідно до преамбули) та покликана встановити такі нормативи роботи, що забезпечили би безпеку під час застосування автомобільного транспорту не лише водія перевізника, але й інших учасників дорожнього руху, що можуть постраждати від невиконання водієм вимог режиму роботи та відпочинку.

Доводи позивача, що повноваження на здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів надано виключно для перевірки транспортних засобів, що здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, суд вважає надуманими/необгрунтованими, позаяк згідно направлення на рейдову перевірку від 04.11.2021 №012373 предметом перевірки слугувало - додержання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», КУПаП. Штрафні санкції до позивача застосовано не за відсутність тахографа, а за відсутність документів у водія на момент проведення перевірки, визначених ст. 48 Закону №2344 на підставі яких здійснювалося вантажне перевезення автомобільним транспортом та дотримання режиму праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства, тому правомірним було фіксування в акті відсутності протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Доводи позивача, що посадовою особою, під час перевірки документів не запитувалося у водія про наявність тахографа, суд вважає перебільшеним, позаяк це не було питанням перевірки.

Оцінюючи доводи позивача, що останній не є перевізником з підстав перевезення вантажу, що перебуває у власності підприємства, для власних потреб, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону № 2344 адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників. Згідно ст. 1 Закону № 2344 перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, тобто не йдеться про мету перевезення (власні потреби, надання послуг) - безвідносно чи здійснюється таке перевезення, як окремий та спеціальний вид господарської діяльності з метою отримання прибутку чи здійснюється за власний кошт (допомога, меценатство).

Доводи позивача, що положення п.1.3. Інструкції №385 не зобов`язує позивача установлювати тахограф, так як позивач не надає послуги із перевезення вантажів чи пасажирів, суд визнає необгрунтованими, позаяк системний аналіз змісту правового регулювання відносин, враховуючи пункт 6.1 Положення №340 та пункти 3.3, 3.6 Інструкції №385, дають підстави дійти висновку, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, водій повинен мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Доводи позивача, що перевезення не належить до КВЕД діяльності, а позивачем здійснювалось перевезення власного вантажу, суд вважає необгрунтованими, оскільки вказані обставини не нівелюють статус автомобільного перевізника у межах спірних правовідносин.

Суд встановив, що згідно ТТН від 08.11.2021 №33 СТОВ «Агрофірма Маяк» є перевізником, позивач не заперечує обставини здійснення перевезення 08.11.2021 вантажу, у зв`язку із чим застосування штрафу до позивача, як до перевізника, є обгрунтованим та підтвердженим матеріалами справи. Відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу проведення і оформлення матеріалів рейдової перевірки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги СТОВ «Агрофірма Маяк» не є обґрунтованими - є такими, що не належать задоволенню.

Суд відхиляє недоведені твердження позивача, що до СТОВ «Агрофірма «Маяк» не надходило запиту з питання наявності на автомобілі MAN, д.н.з. НОМЕР_1 тахографа чи індивідуальної книжки водія або копії графіка змінності водіїв, позаяк перевірки 08.11.2021 (16.11.2021, 17.11.2021) і розгляд матеріалів 28.12.2021 не підтверджують наявність у водія, визначених ст. 48 Закону №2344, документів на момент проведення рейдової перевірки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи твердження позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи, оскільки справу розглянуто не 07.12.2021, а 28.12.2021 (лист рекомендований вручений 24.12.2021 за довіреністю 963 - 15.12.2021 відповідачем видано повідомлення про розгляд справи за наслідками здійснення 08.11.2021 державного контролю на автомобільному транспорті - на 28.12.2021) і розглянуто справу, прийнято оскаржувану постанову (позивачем не спростовано встановлене порушення вимог нормативно-правових актів про автомобільний транспорт; у позові не зазначено про захист/відновлення якого саме права/інтересу позивача йдеться у контексті протиправності індивідуального акта, позаяк позивач лише стверджує: притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративно-господарського штрафу є неправомірним та необгрунтованим).

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. ВП ВС у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) зауважує, що гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання: ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд з матеріалів справи №580/796/22 і доданих до позову, відзиву та відповіді на відзив документів не виявив доказів подвійності притягнення позивача до юридичної відповідальності (адміністративної відповідальності за КУпАП України та/або іншої) у контексті загальновизнаного принципу права -лат. non bis in idem «двічі за одне й те саме не карають», позаяк йдеться про різні види юридичної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Беручи до уваги, що під час перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що є обов`язковим під час перевезення вантажу у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що оскаржуваний індивідуальний акт від 28.12.2021 - постанова №303693 про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в сумі 17000,00 грн за даними Акта проведення перевірки від 08.11.2021 №319295 службової особи Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки прийнята відповідачем у межах повноважень, у порядку та у законний спосіб. Суд на підставі оцінених доказів і зважених аргументів учасників сукупно, системного аналізу Конституції та законів України, Конвенцій МОП, що ратифікувала Україна у сфері соціальної політики і безпеки на транспорті та інших нормативно-правових актів дійшов висновку, що порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт є доведеним відповідачем, позовні вимоги є необгрунтованими, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6-16, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Маяк» (вул. Шеремета Руслана 98, с. Піщане, Золотоніський район, Черкаська область, 19723, ) ;

відповідач: Центральне міжрегіональне управління Укртрасбезпеки у складі Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Хрещатик, 223, м. Черкаси, 18001, )

Судове рішення складене 10.06.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА