Справа № 380/10167/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

справа №380/10167/21

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Гулій М.Р.,

за участі:

представника позивача Гори Р.М., згідно договору,

представника відповідача Піщальник І.І., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сколівської міської ради Львівської області (далі Сколівська міська рада, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Сколівської міської ради щодо відмови у продажу ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0555 від 18.03.2021 (витяг з протоколу № 6 від 18.03.2021);

- визнати протиправною бездіяльність Сколівської міської ради щодо неприйняття рішення про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0555 від 18.03.2021 (відповідь на адвокатській запит);

- зобов`язати Сколівську міську раду прийняти рішення про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0555;

- стягнути з Сколівської міської ради на користь позивача 10000,00 грн. завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору оренди від 23.11.2017 №22/2017, який укладений з Сколівською міською радою, є орендарем земельної ділянки площею 0,058 га, кадастровий номер :01:005:0555, цільове призначення: будівництво та обслуговування будівель торгівлі, по АДРЕСА_1 на території Сколівської міської ради Сколівського району Львівської області. На даній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля площею 133,6 мІ, власником якої позивач є на підставі договору дарування від 15.06.2017, що підтверджується копією витягу з ДРРПНМ. Вказана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні попереднього власника нерухомого майна, що підтверджується державним актом ІІ-ЛВ №003751 від 31.05.1996. 28.02.2018 позивач звернулась до Сколівської міської ради із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки вказаної земельної ділянки з метою її продажу. Рішенням сесії Сколівської міської ради від 06.07.2018 №48 доручено Сколівській міській раді замовити у суб`єкта оціночної діяльності у сфері оцінки земель проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,058 га, кадастровий номер :01:005:0555, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з метою її продажу шляхом викупу ОСОБА_1 , цільове призначення: будівництво та обслуговування будівель торгівлі. На виконання даного рішення ПП «Центр ринкових досліджень» проведено експертну грошову оцінку вказаної вище земельної ділянки та позивачем сплачено авансовий внесок у розмірі 56464,93 грн. згідно з договором про сплату авансового внеску №04/2020 від 11.09.2020. В подальшому, 03.03.2021 депутатська комісія Сколівської міської ради з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів розглянула звіт про експертну грошову оцінку, провела обстеження земельної ділянки і встановила, що земельна ділянка накладається на проїзну частину та захоплює частину території перед залізничним вокзалом у м. Сколе. З протоколу №8 від 04.03.2021 видно, що комісія прийняла рішення про відмову у продажі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0555 з підстав, викладених в акті обстеження земельної ділянки від 03.03.2021. Водночас, відповідач на вимогу позивача не надав жодного доказу про прийняте ним рішення. Сколівська міська рада у своїх відповідях від 23.03.2021, 21.04.2021 на звернення позивача повідомила, що проект рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 », який ставився на голосування сесії міської ради, не прийнятий, оскільки не отримав необхідної більшості голосів від загального складу ради. Позивач вважає, що відповідач одночасно як відмовив їй у продажу земельної ділянки, так і не прийняв жодного рішення за результатами розгляду її заяви про продаж земельної ділянки. Такими діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка вона оцінює в 10000 грн. За вказаних обставин позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 29.06.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 19.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.10.2021 у задоволенні заяви представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 03.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

27.10.2021 від відповідача надійшов відзив (вх. №10936). Відповідач позову не визнав та зазначив, що депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів було розглянуто звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, висновок оцінювача про вартість земельної ділянки, рецензію на звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , з виїздом на місцевість, про що було складено відповідний акт обстеження земельної ділянки від 03.03.2021. Комісією було встановлено, що зазначена земельна ділянка накладається на проїзну частину та захоплює частину території перед залізничним вокзалом в м. Сколе. Депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів було складено протокол № 8 від 04.03.2021, відповідно до якого згідно акту обстеження постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів від 03.03.2021 було рекомендовано відмовити в продажі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0580 га, кадастровий номер :01:005:0555, та прийнято рішення винести питання на розгляд сесії. Питання «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. ОСОБА_1 » було винесено на засідання сесії Сколівської міської ради, однак рішення не було прийнято. Також відповідач у відзиві вказує, що позивач є боржником по сплаті орендної плати у сумі 108402,34 грн. за договором оренди земельної ділянки від 23.11.2017 №22/2017. Зважаючи на викладе, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

31.01.2022 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. №1309ел). Відповідач зазначив, що відповідно до регламенту Сколівської міської ради після розгляду пропозицій і зауважень проект рішення приймається в цілому або вважається відхиленим, якщо в цілому проект рішення не отримав необхідної більшості голосів на підтримку. Відповідачем у сесії було зафіксовано те, що проект рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » не набрав достатньої для прийняття кількості голосів. Водночас, позивач до Сколівської міської ради із заявою та обґрунтування своєї позиції стосовно питання про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 повторно не зверталась.

Протокольною ухвалою суду від 21.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником нежитлової будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №245). Підстава виникнення права власності: договір дарування.

23.11.2017 між Сколівської міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №22/2017.

Згідно п.1 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку цільове призначення 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_1 на території Сколівської міської ради Сколівського району Львівської області. Строк дії договору 1 рік.

Запис про право оренди земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису 23804591).

28.02.2018 позивач звернулася із заявою, адресованою на ім`я голови Сколівської міської ради, у якій просила надати дозвіл на проведення експертно-грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер :01:005, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , з метою її продажу.

Рішенням ХІХ сесії Сколівської міської ради VII демократичного скликання від 06.07.2018 №48 «Про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення м. Сколе. вул. Привокзальна» на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.02.2018 про проведення оцінки земельної ділянки доручено Сколівській міській раді замовити у суб`єкта оціночної діяльності у сфері оцінки земель проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення 0,0580 га, кадастровий номер :01:005:0555, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з метою її продажу шляхом викупу ОСОБА_1 , цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Встановлено ОСОБА_1 авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки вказаної в пункті 1 даного рішення у розмірі 5 відсотків її вартості визначеної за нормативною грошовою оцінкою.

Згідно договору про сплату авансового внеску №04/2020 від 11.09.2020 та дубліката квитанції від 14.09.2020 №0.0..1 позивачем сплачено авансовий внесок у розмірі 56464,93 грн.

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 03.03.2021 депутатська комісія Сколівської міської ради з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів розглянула звіт про експертну грошову оцінку, провела обстеження земельної ділянки і встановила, що земельна ділянка накладається на проїзну частину та захоплює частину території перед залізничним вокзалом у м. Сколе.

Згідно протоколу № 8 комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів від 04.03.2021 депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів, рекомендовано відмовити ОСОБА_1 у продажі земельної ділянки площею 0,0580 га, кадастровий номер::01:005:0555 (цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) (адреса: вул. Привокзальна, м. Сколе, Львівська область). Прийнято рішення винести питання на розгляд сесії.

Згідно витягу з протоколу №6 VI сесії Сколівської міської ради VIII скликання від 18.03.2021 за результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" - 0 депутатів, "проти" -22, "утримались" -1 . Рішення не прийнято.

Сколівська міська рада листом від 23.03.2021 №47/02-09 повідомила позивача, що проект рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: вул. Привокзальна, м. Сколе, Львівська область», який ставився на голосування, не прийнятий, оскільки не отримав необхідної більшості голосів від загального складу ради.

Вважаючи вказані рішення та бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Положеннями частини 2 ст. 19 Конституції України гарантується, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 127 Земельного кодексу України визначено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 128 Земельного кодексу України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до ч 5 ст. 128 Земельного кодексу України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Вказаний перелік є вичерпним.

Таким чином, на органи місцевого самоврядування, до компетенції яких віднесено здійснення продажу земельних ділянок комунальної власності громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених Земельного кодексу України, покладено обов`язок щодо розгляду заяв (клопотань) відповідних суб`єктів з приводу продажу таких земельних ділянок у місячний строк.

Разом з цим, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Тобто, обов`язку органу місцевого самоврядування зі здійснення розгляду заяви (клопотання) заінтересованої особи з приводу продажу земельної ділянки комунальної власності протягом місячного строку, встановленому нормою ч. 3 ст. 128 ЗК України, кореспондує обов`язок скликання не рідше ніж один раз на місяць сесії сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення), районної чи обласної ради з питань відведення земельних ділянок, встановлений нормою ч. 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування».

З наведеного слідує, що за наслідками розгляду заяви позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав прийняти одне із можливих рішень, а саме: 1) рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки; 2) рішення про відмову в продажу земельної ділянки із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Так, як судом встановлено, рішенням ХІХ сесії Сколівської міської ради VII демократичного скликання від 06.07.2018 №48 «Про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення м. Сколе. вул. Привокзальна», на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.02.2018 про проведення оцінки земельної ділянки доручено Сколівській міській раді замовити у суб`єкта оціночної діяльності у сфері оцінки земель проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення 0,0580 га, кадастровий номер :01:005:0555, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з метою її продажу шляхом викупу ОСОБА_1 , цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Встановлено ОСОБА_1 авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки вказаної в пункті 1 даного рішення у розмірі 5 відсотків її вартості визначеної за нормативною грошовою оцінкою.

Згідно договору про сплату авансового внеску №04/2020 від 11.09.2020 та дубліката квитанції від 14.09.2020 №0.0..1 позивачем сплачено авансовий внесок у розмірі 56464,93 грн., що свідчить про реалізацію позивачем рішенням ХІХ сесії Сколівської міської ради VII Демократичного скликання від 06.07.2018 №48 «Про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення м. Сколе. вул. Привокзальна».

Відтак, позивач мала правомірні очікування про прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на продаж земельної ділянки.

Частина 3 ст. 128 Земельного кодексу України чітко зобов`язує орган місцевого самоврядування у разі прийняття рішення про відмову в продажу земельної ділянки зазначати у цьому рішенні обґрунтування (причини, мотиви) такої відмови.

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 03.03.2021 депутатська комісія Сколівської міської ради з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів розглянула звіт про експертну грошову оцінку та провела обстеження земельної ділянки і встановила, що земельна ділянка накладається на проїзну частину та захоплює частину території перед залізничним вокзалом у м. Сколе.

Згідно протоколу №8 комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів від 04.03.2021 депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів, рекомендовано відмовити у продажі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0580 га, кадастровий номер::01:005:0555 (цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) (адреса: вул. Привокзальна, м. Сколе, Львівська область). Прийнято рішення винести питання на розгляд сесії.

18.03.2021 на розгляд VI сесії Сколівської міської ради VIII скликання від 18.03.2021 винесено питання щодо продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" - 0 депутатів, "проти" -22, "утримались" -1 . Рішення не прийнято.

З цього приводу суд зазначає, що за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема про надання дозволу на продаж земельної ділянки або мотивована відмова.

Разом з тим, за наслідками розгляду заяви позивача відповідач листом від 23.03.2021 №47/02-09 повідомив, що проект рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 », який ставився на голосування сесії міської ради не прийнятий, оскільки не отримав необхідної більшості голосів від загального складу ради.

Отже, міська рада включила заяву позивача до порядку денного, однак не прийняла жодного рішення за наслідками її обговорення та голосування, що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Саме по собі винесення відповідного питання на засідання за встановлених судом обставин не свідчить про належне виконання вимог ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 128 Земельного кодексу України.

Відповідно до постанови від 09.07.2020 у справі № 454/160/17 Верховний Суд вважає, що з боку відповідача мала місце бездіяльність у разі, якщо відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення, за наслідками розгляду заяви позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що клопотання позивача розглянуто, проте воно не набрало необхідної кількості голосів.

За позицією Верховного Суду у постанові №454/160/17 від 09.07.2021 результати голосування не відображують мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження та не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 03.03.2021 депутатська комісія Сколівської міської ради з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів розглянула звіт про експертну грошову оцінку, провела обстеження земельної ділянки і встановила, що земельна ділянка накладається на проїзну частину та захоплює частину території перед залізничним вокзалом у м. Сколе. Вказане слугувало підставою для відмови у продажі позивачу земельної ділянки.

Водночас, суд зазначає, надання дозволу або відмова у продажі земельної ділянки є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Земельний кодекс України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Зазначаючи чіткий та вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні документації відповідач по - перше, надає можливість заявнику оскаржити таке рішення та висловити незгоду із усіма чи окремими її мотивами, а по - друге, у випадку коли заявник визнає зазначені у рішенні недоліки, йому надається можливість усунути такі недоліки чим створюються гарантії визначеності у розгляді її земельного питання, оскільки повторна відмова із аналогічних підстав не допускається.

Проте, суд повторно зазначає, що розгляд заяви та доданих до неї документів, поданої особою з наміром викупу земельної ділянки, повинен завершуватися прийняттям відповідного рішення, а у випадку відмови, з обґрунтуванням підстав для відмови в продажу земельної ділянки, визначених ч. 5 ст. 128 Земельного кодексу України, перелік яких є виключним.

Чого, однак, відповідачем не було зроблено.

Тому така поведінка Сколівської міської ради, із урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 23.11.2021 у справі № 580/704/21, є проявом її протиправної бездіяльності.

Суд зазначає, що не надає правової оцінки підставам зазначеним відповідачем у відзиві щодо того, що позивач є боржником по сплаті орендної плати у сумі 108402,34 грн. (станом на 01.09.2021) за договором оренди земельної ділянки від 23.11.2017 №22/2017 (який не поновлювався), адже такі жодним чином не впливають на вирішення даної ситуації, оскільки відповідачем у встановлений законом спосіб не прийнято рішення про надання дозволу на продаж земельної ділянки чи про відмову в продажу такої.

Стосовно посилань відповідача на те, що територія земельної ділянки, яку позивач бажає придбати, накладається на частину площі перед вокзалом, то суд зазначає, що у разі обґрунтованості та підтвердження вказаного аргументу належними доказами, такі мотиви мають враховуватись при повторному розгляді клопотання позивача та можуть бути покладені в основу прийнятого рішення органом місцевого самоврядування.

Крім того, на думку суду, для твердження про те, що земельна ділянка, яку позивач бажає придбати, накладається на частину площі перед вокзалом, недостатнім є лише візуальне обстеження такої ділянки, без складання відповідної технічної документації, дослідження даних Державного земельного кадастру тощо.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності не обхідних та достатніх для цього підстав.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема, подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На вказаний правовий висновок наявні посилання і у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 520/8576/18 та від 11.02.2021 у справі № 814/2458/16.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

У межах даної справи відповідач не використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи і допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття жодного рішення у встановлений Законом строк.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на продаж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:005:0555 та прийняти відповідне рішення щодо продажу вказаної земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання Сколівську міську раду прийняти рішення про продаж земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

У ст. 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України врегульовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.08.2020 у справі №665/49/13-а.

Отже, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено та не надано суду жодних доказів заподіяння їй моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково у інший спосіб відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала її посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сколівської міської ради щодо неприйняття рішення про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0555.

Зобов`язання Сколівську міську раду Львівської області (82600, Львівська область, Стрийський район, вул. Д.Галицького, 27, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на продаж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:005:0555, та прийняти рішення щодо продажу вказаної земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сколівської міської ради Львівської області (82600, Львівська область, Стрийський район, вул. Д.Галицького, 27, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень рівно судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.06.2022.

Суддя Потабенко В.А.