Справа № 240/6109/22
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/6109/22

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Коростишівської міської ради "Про затвердження документації із землеустрою" №287 від 30.08.2021 про відмову їй в затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею - 2,0000 га, за адресою: за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради.

- зобов`язати Коростишівську міську раду затвердити проект землеустрою щодо щодо відведення їй у власність земельної ділянки, загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер - :11:000:0134, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради та передати у власність позивачу;

- зобов`язати Коростишівську міську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростишівської міської ради понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначив, що ним було подано до Коростишівської міської ради погоджений проект землеустрою, вироблений ФОП ОСОБА_2 щодо відведення їй земельної ділянки загальною орієнтованою площею 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради. Однак, 30.08.2021 Коростишівська міська рада прийняла рішення №287 про відмову у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів. Позивач вважає таку відмову неправомірною та стверджує, що спірне рішення не містить переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми закону.

Ухвалою від 13.04.202 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12 травня 2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити в задоволені позовних вимог. Зазначає, що проект землеустрою виготовлявся на підставі розпорядження голови районної адміністрації від 29.12.2012 №918 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок", вказав, що зазначене розпорядження втратило свою чинність 27.06.2017 відповідно до норм частини 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" а відтак підстави для затвердження документації із землеустрою у відповідачі відсутні.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Розпорядженням голови Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області №918 від 29.12.2012 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради.

Встановлено, що 30.03.2021 представником позивача за довіреність подано ФОП ОСОБА_2 заяву про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради.

ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність позивачу. Після чого проект землеустрою було подано для проведення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 14.06.2021 вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :11:000:0134.

В подальшому позивач звернувся з заявою про затвердження проекту землеустрою до Коростишівської міської ради.

Відповідачем прийнято рішення чотирнадцятої сесії 8 скликання №287 від 30.08.2021 про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за кадастровим №:11:000:0134, яка розташована за межами села Красилівка Квітневого старостинського округу Коростишівської міської ради, згідно п.8 ст. 186 Земельного кодексу України.

Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив їй у затвердженні проекту землеустрою, тому звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи цей спір, суд керувався наступними приписами законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні, відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п."а" ч.3 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України та цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч.ч.4,5 ст.186-1).

Відповідно до вимог ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки могло бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідач в рішенні про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою вказав підставою для відмови п. 8 ст. 186 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.8 ст.186 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для спірної відмови стало те, що проект землеустрою, виготовлений, зокрема, на підставі розпорядження голови Коростишівської районної адміністрації від 29.12.2012 №918 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок", вказав, що зазначене розпорядження втратило чинність 27.06.2017 відповідно до норм частини 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", а відтак рішення №287 від 30.08.2021 є правомірним.

Позивач не заперечує тієї обставини, що даний проект був розроблений на підставі розпорядження голови Коростишівської районної адміністрації від 29.12.2012 №918.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 122 ЗК України (в редакції, чинній до 01.01.2013), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

З 01 січня 2013 року вступив в силу Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", яким законодавець вніс зміни до ЗК України, зокрема до ст. 122 ЗК України, яким право на передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності було передано Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

Як передбачено Положенням, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

У відповідності до прийнятих змін, до компетенції Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи увійшли повноваження щодо передачі у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Таким чином, з 01 січня 2013 року районні державні адміністрації позбавлені повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Тобто, станом на час прийняття розпорядження Коростишівською районною державною адміністрацією про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства вказана районна державна адміністрація була органом, уповноваженим законодавством на передачу такої земельної ділянки у власність, у розумінні статті 122 ЗК України. Проте, в подальшому органом, уповноваженим статтею 122 ЗК України на передачу у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, стало ГУ Держгеокадастру у Житомирській області (до набрання чинності Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ІХ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02.06.2015 № 497-VIII (далі - Закон № 497-VIII) були внесені зміни до ЗК України, зокрема ст. 186 "Погодження і затвердження документації із землеустрою" була викладена у новій редакції, внесені відповідні зміни до Законів України "Про землеустрій", Порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних паїв", Закону України "Про охорону земель", Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", Закону України "Про державний земельний кадастр" та інші. До Закону України "Про землеустрій" було внесено зміни, зокрема, у ч. 4 ст. 35, де слова "технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку" замінено словами "документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)".

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 497-VIII встановлено, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом (тобто до 27.06.2015) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 27.06.2017), а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому ЗК України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Таким чином, як законодавчий орган Держави, Верховна Рада Україна, впроваджуючи нову процедуру, надала можливість ще два роки подавати на затвердження проекти землеустрою, розроблені за старою процедурою, наданого терміну було цілком достатньо для реалізації позивачем раніше отриманого дозволу.

Відтак, розпорядження голови Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області від 29.12.2012 №918 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" зберігало чинність до 27.06.2017 року.

З огляду на те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою отримано позивачкою у 2012 році, то проект землеустрою повинен був бути виготовлений та погоджений до спливу дворічного строку, однак позивачкою пропущений строк для звернення із заявою (клопотанням) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до РДА.

Відповідно до Указу Президента України від 15.10.2020 № 449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" передбачено, що з метою забезпечення здійснення реформ у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері, починаючи з 17.11.2020 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності належить передати у комунальну власність територіальних громад.

Розпорядження Коростишівської РДА про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою втратило чинність 27.06.2017 у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі положень Закону України № 509-VI, що виключає необхідність його скасування в судовому порядку або шляхом прийняття відповідного владного рішення суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не було своєчасно реалізовано розпорядження Коростишівської РДА Житомирської області від 29.12.2012 № 918, та враховуючи, що за цей час законодавчо змінено порядок отримання земельних ділянок у власність, у Коростишівської міської ради відсутні правові підстави для затвердження наданої позивачем документації. Суб`єктом, який здійснює затвердження погоджених у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (станом на 30.04.2021), проектів землеустрою, що були розроблені на підставі рішень уповноважених органів, прийнятих та не виконаних до набрання чинності Законом №497-VIII, може бути виключно той орган, який надавав дозвіл на їх розроблення.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, оцінка поданих особами і самостійно зібраних судом доказів в адміністративних справах здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України в порядку, що встановлений законодавчими приписами цього кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Враховуючи що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Попова

13 червня 2022 р.