Справа № 400/12041/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 р. № 400/12041/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі-позивач) до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі-відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо виплати суми заборгованості ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 946705,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем до теперішнього часу не виплачена позивачеві заборгованість щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 946705,44 грн. за період з 19.02.2020 року по 31.09.2021 року, встановлена у рішенні суду у справі № 400/2363/20 та №400/336/21. Вказав, що відповідач допускає тривалу незаконну бездіяльність, не виплачуючи позивачеві заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 06.12.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/12041/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ст. 262 КАС України.

10.12.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд, зокрема, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 980557,88 грн.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Відповідно до п. 20, п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону № 1058, забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 22, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 200 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією «видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн. Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців 2021 року, за формою затвердженою Наказом Пенсійного фонду України від 01.06.2017 № 105 (в редакції наказу Пенсійного фонду України від 11.06.2021 № 79) за категорією «видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» фактично виконано коштів на суму 360 000 000,00 грн. Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду у 2020 році, 2021 році витрачені в повному обсязі. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів). Отже, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 по справі № 400/2363/20 та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 по справі № 400/366/21 виконується Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань та в межах повноважень, визначених чинним законодавством. Окрім цього, зазначив, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що у відзиві відповідач визнає наявність заборгованості з виплати йому щомісячного довічного утримання, але із змісту відзиву не випливає вчинення ГУ ПФУ діяльності щодо погашення цієї заборгованості, зокрема включення заборгованості до виплати у 2020-2021 роках, направлення відповідних звернень про виділення додаткових бюджетних асигнувань на її погашення, ураховуючи, що згідно судоустрійного законодавства витрати на таке здійснюються за рахунок державного бюджету. Відсутність бюджетних асигнувань, на що посилається відповідач, не є підставою для невиконання державою в особі її органів своїх грошових зобов`язань, що випливає із практики Європейського суду з прав людини та усталеної практики Верховного Суду. Вважає помилковим твердження ГУ ПФУ про те, що даний позов є оскарженням невиконання судових рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах № 400/2363/20 від 30.10.2020 року та № 400/366/21 від 28.08.2021 року, оскільки у справі, що розглядається предметом спору є визнання бездіяльності ГУ ПФУ щодо виплати суми заборгованості з виплати щомісячного довічного утримання, та стягнення цієї заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 року №1402 «Про судоустрій і статус суддів».

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивачу, Господарським суду Миколаївської області видана довідка від 30.01.2020 року № 08-33/903/20, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку Господарського Миколаївської області від 30.01.2020 року № 08-33/903/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням від 13.02.2020 року № 57/03.18-р відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно з заявою від 04.02.2020 року та довідкою від 30.01.2020 року № 08-33/903/20 від 30.01.2020 року, оскільки заявник не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не пропрацював за результатами оцінювання або конкурсу на займаній посаді не менше трьох років.

Не погодившись з прийнятим Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області рішенням від 13.02.2020 року № 57/03.18-р, позивач оскаржив рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку.

Рішенням від 30.10.2020 року у справі №400/2363/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.05.2020 року № 26/26-03-03 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від17.05.2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2020 року № 08-33/903/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 01.12.2020 року.

На виконання рішення суду від 30.10.2020 року у справі № 400/2363/20 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно із довідкою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2020 року № 08-33/903/20 з 19.02.2020 року.

Розмір доплати за період з 19.02.2020 року по 31.12.2020 року склав 318978,63 грн.

Рішенням від 28.08.2021 року у справі №400/336/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при визначенні стажу роботи судді Коваля Юрія Михайловича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зарахувати наступні періоди: служба в Радянській армії з 10 травня 1972 р. до 15 травня 1974 р. (2 роки 6 днів); навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 21 серпня 1974 р. до 25 червня 1979 р. (2 роки 5 місяців 2 дні); робота в прокуратурі Кривоозерського району Миколаївської області на посаді слідчого-стажисту, слідчого з 21 серпня 1979 р. до 17 травня 1982 р. (2 роки 5 місяців 14 днів); робота в прокуратурі Кривоозерського району Миколаївської області на посаді слідчого з 5 жовтня 1993 р. до 26 жовтня 1999 р. (4 місяці 8 днів); робота в прокуратурі Казанського району Миколаївської області на посаді слідчого з 25 жовтня 1982 р. до 9 травня 1983 р. (7 місяців 14 днів); робота в прокуратурі Доманівського району Миколаївської області на посаді слідчого з 10 травня 1983 р. до 1 серпня 1988 р. (5 років 2 місяці 21 день); виконання обов`язків голови Доманівського районного райнарсуду з 14 серпня 1990 р. до 11 вересня 1990 р. (27 днів); виконання обов`язків голови Доманівського районного райнарсуду з 8 жовтня 1990 р. до 5 листопада 1990 р. (27 днів); виконання обов`язків голови Доманівського районного райнарсуду з 29 липня 1991 р. до 24 серпня 1991 р. (25 днів); виконання обов`язків народного судді Доманівського районного райнарсуду з 27 квітня 1992 р. до 6 липня 1992 р. (2 місяці 9 днів); народний суддя Доманівського районного райнарсуду з 27 квітня 1992 р. до 6 липня 1992 р. (2 місяці 9 днів); суддя Миколаївського обласного суду з 15 лютого 1993 р. до 28 січня 2002 р. (8 років 1 місяць 13 днів); суддя Одеського апеляційного господарського суду з 1 лютого 2002 р. до 23 лютого 2005 р. (3 роки 22 дні); суддя Господарського суду Миколаївської області з 24 лютого 2005 р. до 6 січня 2019 р. (13 років 10 місяців 13 днів) та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату різниці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 р. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 28.09.2021 року.

На виконання рішення суду від 28.08.2021 року у справі № 400/336/21 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розмір доплати на виконання рішення суду за період з 19.02.2020 року по 31.10.2021 року становить 661579,25 грн.

Разом з тим, встановлено, що сума заборгованості позивачу не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Не погодившись з бездіяльністю Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо невиплати заборгованості щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Позивач, звертаючись з даним позовом, фактично просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області виконати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/2363/20 та у справі № 400/336/21 в частині виплати перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 372 КАС України визначено що, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06. 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, є неможливим, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Отже, приписами статті 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 2-7 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України); судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2019 року у справі № 295/13613/16-а дійшов наступного висновку:"... Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 267 до 15 грудня 2017 року, стаття 382 після 15 грудня 2017 року), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження."

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Як вбачається зі змісту поданого позову, підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало те, що Головним управлінням ПФУ у Миколаївській області на виконання рішення суду від 30.10.2020 року у справі № 400/2363/20 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно із довідкою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2020 року № 08-33/903/20 з 19.02.2020 року. Розмір доплати за період з 19.02.2020 року по 31.12.2020 року склав 318978,63 грн. Також, Головним управлінням ПФУ у Миколаївській області на виконання рішення суду від 28.08.2021 року у справі № 400/336/21 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розмір доплати на виконання рішення суду за період з 19.02.2020 року по 31.10.2021 року становить 661579,25 грн. Однак, незважаючи на те, що судовими рішеннями у справі №400/2363/20 та №400/336/21 зобов`язано територіальний орган ПФУ здійснити не лише перерахунок довічного грошового утримання, а й його виплату, Головне управління ПФУ у Миколаївській області ухиляється від виконання покладеного на нього вказаними рішеннями суду обов`язку здійснити виплату на користь ОСОБА_1 донарахованих сум довічного грошового утримання.

Тобто, предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання органом державної влади судового рішення у справах №400/2363/20 та №400/336/21.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18 та від 22.12.2020 року у справі №440/1810/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправною бездіяльності держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо виплати суми заборгованості ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 980557,88 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.06.2022 року.

Суддя Г. В. Лебедєва