Справа № 120/3250/22
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

07 червня 2022 р. Справа № 120/3250/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Іванова Ю.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду та заяви про визнання строку звернення до суду не пропущеним у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства юстиції України

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 14.04.2022 позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Прийнято рішення розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

26.04.2022 представником відповідача подано письмове клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання мотивовано тим, що підставою позову є наказ ДАК "Укрресурси" №06/17 від 06.09.2017 про звільнення ОСОБА_1 та саме цей наказ свідчить про невиконання рішення ЄСПЛ. Так, представник відповідача зауважив, що із зазначеним наказом позивач ознайомився у вересні 2017 року, тобто саме з цього часу у позивача виникли підстави для звернення до суду із даним позовом. Однак, до суду ОСОБА_1 звернувся лише в 2022 році, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду визначеного статтею 122 КАС України, що має наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

01.06.2022 позивач подав до суду заяву про визнання строку звернення до суду не пропущеним. Зазначив, що підставою для звернення до суду стало те, що 06.12.2021 Північний апеляційний господарський суд ухвали постанову у справі №46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси", якою визнана сума залишку невиплаченого боргу до повного розрахунку роботодавця з ОСОБА_1 . Враховуючи, що про порушення своїх прав дізнався 06.12.2021, відтак вважає, що шестимісячний строк звернення до суду ним не порушений. Крім того вказав, що його позов у цій справі стосується виплати коштів, які відносяться до структури заробітної плати, у зв`язку з чим за вимогами ч. 2 ст. 233 КЗпП України звернення до суду в цьому випадку не може обмежуватися будь-яким строком.

Крім того, позивач звернув увагу суду на тому що з 12.02.2021 по 11.03.2021 він переніс захворювання на Covid-19 у тяжкій формі, а в лютому 2022 повторно захворів на Covid-19.

02.06.2022 представник відповідача подав заперечення на заяву ОСОБА_1 про визнання строку звернення до суду не пропущеним. Так, представник відповідача вважає таку заяву необґрунтованою та просить позов залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав та просив задовольнити. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання строку звернення до суду не пропущеним просив відмовити.

Позивач у підготовчому судовому засіданні просив задоволити його заяву, а клопотання сторони відповідача залишити без задоволення.

Розглянувши подану представником відповідача заяву про залишення позову без розгляду та надаючи оцінку викладеними позивачем доводам щодо відсутності підстав вважати пропущеним строк його звернення до суду, суд виходить із наступного.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з позовом і розраховувати на одержання судового захисту.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом обчислення строків звернення до суду здійснюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі N 813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України "повинна була дізнатися" слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені чи не вчинені.

Із матеріалів справи слідує, що в межах даного позову позивач оскаржує бездіяльність Міністерства юстиції України з питань виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України".

Так, позивачем пред`явлено наступні позовні вимоги:

- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо контролю за виконання додаткових заходів індивідуального характеру в частині виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 27.11.2006 і Замостянського районного суду м. Вінниця від 01.03.2004 в невиконаній частині - протиправними;

- зобов`язати відповідача, з урахуванням рішення ЄСПЛ від 17.07.2017, ініціювати судову процедуру з відновлення і повторного розгляду справи по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниця від 27.11.2006;

- зобов`язати Міністерство юстиції України, з урахуванням раніше виплаченої ним частини заборгованості ДАК "Укрресурси" на загальну суму 1 900 147,03 грн., при виконанні трьох рішень ЄСПЛ, сплатити ОСОБА_1 залишок боргу в розмірі 2 981 555, 14 грн., що встановлений арбітражним керуючим ДАК "Укрресурси" та визнаний постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б.

Так, із обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом з`ясовано, що спірні правовідносини, які окреслюються межами даного позову, пов`язані із виданням ДАК «Укрресурси» наказу від 06.09.2017 року № 06/09/17-1Б про звільнення ОСОБА_1 та зміни дати звільнення і вчинення про це записів у його трудовій книжці, яка отримана позивачем 19.09.2017 року.

На переконання позивача, такі дії ДАК «Укрресурси» були вчинені без дотримання відповідної процедури і порядку, які передбачені нормами трудового законодавства та порядку виконання рішення місцевого суду від 01.03.2004р., та без належного контролю, координації і вжиття мір виконання з боку відповідача.

Тобто, оскаржувана позивачем протиправність бездіяльності Міністерства юстиції України пов`язана з обставинами видання ДАК «Укрресурси» наказу від 06.09.2017 року та вчинення записів у його трудову книжку, яку позивач отримав 19.09.2017р.

Стосовно контролю за обов`язком повного розрахунку, то позивач у цій частині свої вимоги пов`язує із тим, що вся сума боргу, яку ДАК «Укрресурси» має йому сплатити, була встановлена на підставі низки рішень місцевого суду та визнана Господарським судом м. Києва як його кредиторські вимоги до компанії в сумі 3667621,26 грн., за відмінусуванням уже фактично сплаченою Міністерством юстиції України сумою в 1900143,03 грн.

Отже, в цьому випадку позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині невжиття заходів контролю та координації щодо забезпечення йому належної виплати всієї суми заборгованості та завершення виконання рішення ЄСПЛ в невиконаній частині що стосується рішення місцевого суду від 01.03.2004р.

Відтак, перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду із відповідним позовом, суду необхідно з`ясувати обставини, за яких позивач дізнався про порушення, на його думку, власних прав та інтересів з боку відповідача, які визначені предметом та підставами даного позову.

Із наявних у матеріалах справи доказів та судових рішень, які набули законної сили у спорах за участю позивача з приводу обставин виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року слідує, що дійсно 17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягало виконанню в тому числі і рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.

Зокрема, це рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. по справі № 2-200/2004 стосувалось зобов`язання ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002р. про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001р., та провести з ним повний розрахунок.

Як випливає із обставин справи, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" виконувалось в примусовому порядку в межах виконавчого провадження ВП № 44360795, відкритого за постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Медведєва О.В. від 13.08.2014 р.

Втім, вказане виконавче провадження по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 постановою державного виконавця від 13.09.2016 було закінчене у зв`язку з фактичним виконанням. Правомірність закінчення виконавчого провадження №44360795 підтверджена постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 по справі №802/1462/16-а, яка набрала законної сили.

При цьому суд враховує, що спірні обставини стосуються порядку видання ДАК «Укрресурси» наказу від 06.09.2017 року № 06/09/17-1Б про звільнення ОСОБА_1 та зміни дати звільнення у його трудовій книжці, які, як вважає позивач, здійснено неправильно.

Як зазначає сам позивач у позовній заяві, про даний факт він дізнався коли отримав трудову книжку з відповідними записами у ній 19.07.2017 року.

Визначаючись щодо бездіяльності відповідача з підстав нездійснення належної координації і контролю щодо визначення суми та сплати залишку непогашеного боргу повного розрахунку згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004р., то суд враховує, що оскільки така вимога пов`язується позивачем у взаємозв`язку із обставинами видачі наказу про його звільнення та внесення правильних записів у його трудову книжку і її видачі йому на руки, тому, вочевидь, строк звернення до суду із такою повинен обраховуватися з дати коли позивач отримав трудову книжку, тобто з 19.09.2017р.

Відтак суд вважає, що за обставин, зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 , про порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся до суду із цим позовом, позивач був обізнаний починаючи з 19.09.2017 року, коли отримав трудову книжку із внесеними у ній записами, які на його думку здійснені з порушенням вимог закону.

Доводи ж позивача, що наведені у заяві про визнання строку звернення до суду не пропущеним про те, що підставою для звернення до суду із даним позовом є постанова Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б, якою його визнано кредитором ДАК "Укрресурси" на суму боргу у розмірі 2 981 555, 14 грн. критично оцінені судом. Суд звертає увагу позивача, що сума боргу у розмірі 2 981 555, 14 грн., яка визнана зазначеною вище постановою Північного апеляційного господарського суду, за своєю правовою природою є кредиторськими вимогами ОСОБА_1 до ДАК "Укрресурси", а отже її виплата не може бути здійснена в іншому порядку ніж це передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Порушення такої процедури відшкодування боргу призведе до порушення прав та законних інтересів інших кредиторів ДАК "Укрресурси". Відтак, постанова про визнання остаточної суми боргу ДАК "Укрресурси" перед позивачем не може виступати підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом. Суть даного позову стосується саме наказу від 06.09.2017 року про звільнення ОСОБА_1 та вчинення записів у його трудову книжку, яку позивач отримав 19.09.2017р.

Отже, суд доходить висновку, що визначений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду в даному випадку позивачем був пропущений. При цьому суд враховує, що оскільки позовна вимога зобов`язального характеру є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, тому така також вважається заявленою з пропуском строку звернення.

Щодо твердження позивача про те, що оскільки даний позов стосується виплати коштів, які відносяться до структури заробітної плати, тому строки звернення до суду в цьому випадку не застосовуються, то такі суд вважає безпідставними.

Дійсно, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проте, заявлені у цій справі позовні вимоги не є вимогами про стягнення заробітної плати, а стосуються вирішення публічно-правового спору пов`язаного із оскарженням бездіяльності відповідача щодо нездійснення належних заходів контролю та координації за процедурою виконання рішення ЄСПЛ, в межах якого не вирішується питання про стягнення заробітної плати позивача. Тобто, до цієї справи слід застосовувати саме загальний шестимісячний строк звернення, визначений ст. 122 КАС України.

Вирішуючи питання строку звернення до суду як і в цілому в підставності даних позовних вимог суд бере до уваги позицію судів у рішеннях, прийнятих у справі № №802/923/20-а де досліджувалося питання строку звернення до суду ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, де також позивачем ставилось питання про оскарження бездіяльності відповідача щодо нездійснення належної координації і контролю за вжиттям додаткових заходів індивідуального характеру при виконанні Рішення ЄСПЛ від 17.07.2014р. в частині належного виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004р.

Так досліджуючи питання строків звернення до суду взято до увагу позицію Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №120/1132/19-а де зазначено, що на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, виконавче провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" завершене. Питанню щодо повноти виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року №25663/02 в справі «Яворовенко та інші проти України» у частині, що стосується позивача, була надана оцінка в справах №802/1462/16-а та 802/840/16-а, рішення по яким набрали законної сили. Отже правові підстави для вчинення за межами виконавчого провадження ВП №44360795 будь-яких дій щодо контролю і координації дій по виконанню судового рішення відсутні.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що про обставини, покладені позивачем на обґрунтування заявлених ним в цьому позові (№120/923/20-а) позовних вимог, ОСОБА_1 було відомо станом на лютий 2019 року.

Верховний Суд також погодився із доводами суду першої та апеляційної інстанції про те, що оскільки виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 закінчено 13 вересня 2016 року, відсутні правові підстави за його межами вчиняти будь-які дії щодо контролю і координації дій по виконанню судового рішення.

Таким чином, даний правовий висновок Верховного Суду фактично вказує на те, що питання оскарження дій чи бездіяльності органів, які здійснюють чи зобов`язані здійснювати координацію і контроль за виконанням рішень ЄСПЛ може стосуватися меж, визначених процедурою виконання такого рішення, тобто до завершення його виконання.

А оскільки виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року є завершеним і виконавче провадження №44360795 по його виконанню закінчено 13 вересня 2016 року, тому після цієї дати у відповідних органів відсутні правові підстави здійснювати координацію і контроль за його виконанням.

Звісно, дані висновки в більшій мірі стосуються обставин, пов`язаних із безпосереднім розглядом справи по суті, однак суд вважає їх застосовними також і щодо питань пов`язаних із дотримання позивачем строків звернення до суду, позаяк позивач після прийняття остаточних рішень у справах № 802/1462/16-а, № 802/840/16-а та №802/923/20-а був обізнаний із тим, що рішення ЄСПЛ у справі "Яворовенко та інші проти України" 17 липня 2014 року вважається виконаним, а отже правові підстави даного позову могли стосуватися обставин, що мали місце до завершення його виконання (вересень 2016 року).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Також необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом, за витіком яких правовідносини вважаються усталеними.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України. Зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження у справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що оскільки позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду і не навів достатніх підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 183, 240, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання строку звернення до суду непропущеним відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович