Справа № 260/953/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 червня 2022 року

м. Київ

справа № 260/953/21

адміністративне провадження № К/990/12476/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 260/953/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю. про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на робі, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, у якому просила: визнати протиправними та скасувати накази Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року № 41/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та Апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року № 6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України»; поновити її на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року; стягнути з Апеляційного суду Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2021 року по день ухвалення судового рішення; стягнути з Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Закарпатської області моральну шкоду в розмірі по 50 000 грн із кожного відповідача; визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України та Закарпатського апеляційного суду, яка полягає у відмові призначити її в порядку переведення на рівнозначну посаду, протиправною; зобов`язати Державну судову адміністрацію України та Закарпатський апеляційний суд призначити її на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду у порядку переведення з рівнозначної посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року за № 41/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року №6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України». Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року. Стягнуто з Апеляційного суду Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 203 523,60 грн з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Допущено до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивачки на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24 834,73 грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

23 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної судової адміністрації України на судові рішення у даній справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За змістом частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі заявник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями) із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Перевіривши зміст та доводи касаційної скарги, Суд установив, що вказуючи на наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, скаржник посилається на підпункти «в» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, підставами касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій касатор визначив випадки, зокрема, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу та суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

При цьому, у касаційній скарзі скаржником взагалі не наведено обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України, а лише вказано про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без чіткого зазначення підстав касаційного оскарження із належним обґрунтуванням, що не може слугувати самостійною підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

В цьому аспекті Суд зауважує, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відтак, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності є помилковими.

З огляду на це, посилання скаржника на випадки, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України без наведення обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України, свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Таким чином Верховним Судом виявлено невідповідність касаційної скарги відповідача вимогам статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог пункту 4 частини другої цієї статті, у ній не зазначено підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) та у чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац 2 частини четвертої статті 328 КАС України).

Інші доводи скарги побудовані на цитуванні та тлумаченні норм права, що регулюють спірні правовідносини, опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Так, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином з огляду на те, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України, Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення касаційної скарги.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 260/953/21 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяВ.М. Соколов