Справа № 480/5665/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 р. Справа № 480/5665/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми,, по справі № 480/5665/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії заступника начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України майора Івана Воронкова, щодо прийняття постанови від 16.03.2020 про заборону громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.05.2016, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України майора Івана Воронкова від 16.03.2020, щодо заборони громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.05.2016, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки;

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у відповідача не було правових підстав для заборони позивачу в`їзду на територію України строком на три роки, крім цього така заборона є занадто суворою. Вважає, що відповідачем не враховано фактичних обставин справи та в порушення процедури прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни та рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки не надано перекладача та захисника. Позивач також вказала, що рішення про її примусове повернення та рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки, що його супроводжує ухвалено до набрання чинності постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності.

При цьому, позивач вважає, що для звернення до суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з 12.02.2021, тобто з дня звернення до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, тому строки подання позову не були пропущені.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі №480/5665/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху, оскільки позивачем не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не надано доказів поважності причин пропуску такого строку.

09.07.2021 позивачем була подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, обґрунтована неврученням позивачу рішення за результатами розгляду скарги Адміністрацією Державної прикордонної служби України, потреба у хірургічному втручанні та перебування представника позивача у відпустці.

Відповідачем було подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду обґрунтоване пропущенням строку звернення з позовом до адміністративного суду та неподанням жодних доказів на підтвердження поважності пропуску шестимісячного строку, який повинен відраховуватися з дня отримання позивачем копії постанови Сумського прикордонного загону про заборону в`їзду на територію України від 16.03.2020.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 по справі №480/5665/21 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, клопотання Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про залишення позовної заяви без розгляду задоволено, позовну заяву ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 у справі №480/5665/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, а справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач стверджує, що судом першої інстанції неправильно встановлено відсутність у чинному законодавстві можливості досудового оскарження рішень органів охорони державного кордону, не взято до уваги та не надано оцінку обставинам, які свідчать про відсутність можливості реалізувати право на захист через ненадання перекладача, захисника та не ознайомлення з оскаржуваним рішенням. Окрім цього, судом не взято до уваги факт впливу строку перебування позивача на території України на можливість оскарження рішення до уповноважених органів. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що незважаючи на встановлений відповідачем строк виїзду з України до 19.03.2020, її в примусовому порядку, під супроводом озброєного та екіпірованого конвою 16.03.2020 повернули до країни походження, чим обмежили її у правах та свободах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сумського прикордонного загону від 16.03.2020 було вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 19.03.2020 (а.с. 175).

Також постановою Сумського прикордонного загону від 16.03.2020 було заборонено позивачці в`їзд на територію України строком на 3 роки (а.с. 175).

Позовну заяву, в якій ОСОБА_1 оскаржує постанову Сумського прикордонного загону від 16.03.2020 про заборонену в`їзду в України, представник позивача відправив поштою до суду 24.06.2021, що підтверджується відповідним записом АТ "Укрпошти" на конверті та штампом на описі вкладення у цінний лист.

Зважаючи на те, що позивачкою до позовної заяви додано копію оскаржуваного рішення Сумського прикордонного загону від 16.03.2020, ухвалами суду від 19.07.2021 та 07.10.2021 витребовувались письмові пояснення та належним чином завірені копії документів, що підтверджують коли саме позивачем та її представником отримано оскаржену постанову, копія якої долучена до позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.06.2021 позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з проханням зазначити в такій заяві поважні причини пропуску такого строку та докази на підтвердження цих обставин.

09.07.2021 від представника позивача до суду надійшла заява, в якій останній просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, оскільки позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору і лише 27.05.2021 представник позивача та позивач дізналися про існування рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.03.2021 №232-4517/0/6-21 про відмову у задоволенні вимог позивача. Вказує, що недотримання Адміністрацією Державної прикордонної служби України процедури вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги значно ускладнило звернення до суду в строк, встановлений законом, який повинен відраховуватись з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду скарги. Крім того зазначає, що ще однією обставиною, яка ускладнила звернення позивача до суду у встановлений законом строк є потреба у хірургічному втручанні та перебування представника позивача у відпустці (а.с.103-111).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду буде вирішено під час розгляду справи.

29.07.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 132-135).

Крім того відповідачем подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, яке обґрунтовано тим, що день, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, є саме 16.03.2020. Оскільки саме в зазначений день, під час перебування позивача в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби "Краснопілля" Сумського прикордонного загону їй було оголошено про прийняті посадовою особою прикордонного загону стосовно неї рішення про примусове повернення до країни походження та про заборону в`їзду на територію України (з наданням відповідних копій). Вказана обставина не оспорюється позивачем та її представником, і фактично відображена у позовній заяві. Будь - яких заяв, запитів тощо з приводу отримання додаткових копій вказаних рішень як безпосередньо від позивача, так і від її представника, на адресу Сумського прикордонного загону не надходило, що, окрім доданих до позовної заяви таких рішень, підтверджує факт отримання безпосередньо позивачем 16.03.2020 копій таких документів.

Таким чином, представник відповідача вважає, що фактично з моменту доведення до позивача про прийняті посадовою особою прикордонного загону стосовно неї рішення про примусове повернення до країни походження та про заборону в`їзду на територію України (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) до моменту звернення до суду минуло п`ятнадцять місяців, тобто позивачем, без поважних причин пропущено шестимісячний строк оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (а.с. 137-140).

На виконання вимог ухвал суду представником позивача надано письмові пояснення від 03.08.2021, в яких повідомлялося, що у позивача відсутні документи, які підтверджують дату отримання оскаржуваної постанови, оскільки фактично її вручення не відбулося. Також представник позивача пояснив, що оскаржувану постанову отримав від попереднього адвоката, який здійснював досудове врегулювання спору. При цьому ані позивач, ані її представник у цій справі не обізнані звідки у попереднього адвоката копія вказаної постанови (а.с. 144, 208).

З посиланням на незазначення позивачем часу, коли позивач дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів, судом першої інстанції було враховано, що про прийняте рішення щодо заборони в`їзду в Україну позивачці було оголошено під час перебування її в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби "Краснопілля" Сумського прикордонного загону 16.03.2020 з врученням відповідних копій. Разом з цим зауважено, що доказів вручення оскаржуваного рішення позивачці 16.03.2020 матеріали справи не містять, предстаник відповідача їх до суду не надав.

Як вбачається з копії паспорта позивачки, на сторінці 43 міститься штамп з відміткою про заборону в`їзду в Україну на 3 роки з 15.03.2020 по 15.03.2023 (а.с. 193).

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду із позовом (оскарження 12.02.2021 постанови відповідача про заборону в`їзду в Україну до Адміністрації Державної прикордонної служби України, внаслідок чого лише 27.05.2021 представник позивача та позивач дізналися про існування рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.03.2021 № 232-4517/0/6-21) не є поважними та обґрунтованими, адже отримання такого рішення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Суд першої інстанції зазначив, що саме з 16.03.2020 позивач повинна була дізнатись про прийняте відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки та, відповідно, про порушення своїх прав, а тому з позовом про оскарження даного рішення позивачка звернулась до суду з порушенням встановленого КАС України шестимісячного строку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частинами першої, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

За визначенням, наведеним у ч.6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За приписами п.1, п.9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегією суддів встановлено, що предметом даного позову є оскарження постанови від 16.03.2020 про заборону громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.05.2016, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, прийнятою заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України майором Іваном Воронковим.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , громадянку Російської Федерації, 14.03.2020 було виявлено та в подальшому затримано в пункті пропуску "Покровка" прикордонним нарядом Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України за те, що позивач перебувала на території України з 04.11.2019 та незаконно, попередньо здійснила незаконний перетин державного кордону поза встановленим пунктом пропуску в пішому порядку, чим порушила вимоги статті 9 Закону України "Про Державний кордон України" та вчинила правопорушення, передбачене частини 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

14.03.2020 посадовими особами Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України було складено постанову про накладення адміністративного стягнення СхРУ №069437 відносно позивача.

16.03.2020 Краснопільським районним судом Сумської області було винесено постанову по справі № 578/332/20 відносно позивача, якою останню було визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

16.03.2020 заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України відносно позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відносно позивача, яким було зобов`язано позивача примусово повернути країни походження або третьої країни та зобов`язати її покинути територію України у термін до 19.03.2020 року.

16.03.2020 заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України відносно позивача прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Так, як вбачається з матеріалів справи 16.03.2020 під час перебування позивача в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби "Краснопілля" Сумського прикордонного загону їй було оголошено про прийняття посадовою особою прикордонного загону стосовно неї рішення про примусове повернення до країни походження та про заборону в`їзду на територію України. В цей же день позивач покинула територію України. Вказані обставини не заперечуються позивачем. Доказів зворотного до суду не надано, а судом не встановлено.

Крім того, відповідно до відмітки в паспорті громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.05.2016, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 43 (а.с.193) їй заборонено в`їзд в Україну строком на три роки з 16.03.2020 по 15.03.2023.

Отже, днем, коли позивач дізналася про про заборону в`їзду на територію України, що вважає порушенням своїх прав, є 16.03.2020, а тому з наступного за цим днем (17.03.2020) слід відраховувати початок, встановленого ч.1 ст. 122 КАС України, шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів. Доводи позивача стосовно того, що їй не було вручено під розписку копію оскаржуваної постанови не спростовують обізнаності її про існування заборони в`їзду в України строком на три роки, адже невручення постанови під підпис не свідчить про те, що ОСОБА_1 не усвідомлювала наслідки такої заборони, відмітка про що була проставлена безпосередньо в її паспорті, оскільки в цей же день на виконання оскаржуваної постанови залишила територію України.

Таким чином, останнім днем вказаного шестимісячного строку на звернення до суду є 17.09.2020 року.

Позовну заяву представник позивача відправив поштою до суду 24.06.2021, що підтверджується відповідним записом АТ "Укрпошти" на конверті та штампом на описі вкладення у цінний лист, тобто зі спливом 15 місяців після прийняття оскаржуваної постанови, отже з порушенням, встановленого законом шестимісячного строку на звернення до суду з таким позовом.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що приписами ч.4 ст. 122 КАС України встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч.4 ст.122 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 у справі №1.380.2019.002643 вказав, що досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що у разі ініціювання особою передбаченого законом досудового порядку вирішенння спору шляхом звернення до органу державної влади зі скаргою на його рішення та не прийняття за результатом розгляду такої скарги рішення та (або) не вручення позивачу у строки, встановлені законом, вказаного рішення, для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, а також процедуру їх оскарження є наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011 "Про затвердження Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства" (далі - Наказ № 946).

Відповідно до пункту 8.1. розділу VIII Наказу № 946 іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачена можливість досудового оскарження рішень органів охорони державного кордону. Прийняття рішення про оскарження в досудовому порядку є виключним правом особи, яким і скористалася позивач при зверненні до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Абзацом 2 п. 8.1. Наказу № 946 встановлено, що рішення начальника органу охорони державного кордону центрального підпорядкування з цього питання оскаржується до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до суду.

Згідно з положеннями підпункту 33 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 533 від 16.10.2014 "Про затвердження Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України" (далі - Постанова № 533) Адміністрація Держприкордонслужби відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держприкордонслужби, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.

Тобто, Адміністрація Державної прикордонної служби України наділена повноваженнями щодо розгляду скарг на рішення органу охорони державного кордону.

Колегією суддів встановлено, що лише 04.08.2020 ОСОБА_1 звернулась до Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України із запитом щодо доступу до персональних даних в якому просила надати інформацію щодо прийняття рішення відносно неї про заборону в`їзду в Україну та надіслати копію останнього разом із документами, що слугували підставою для його прийняття, на електронну адресу.

За результатами розгляду вказаного запиту Східне регіональне управління Сумський прикордонний загін надало відповідь від 18.08.2020 №21/7888, в якій повідомило ОСОБА_1 про всі прийняті стосовно неї рішення та надіслали додатки: копія постанови про заборону в`їзду в Україну від 16.03.2020, копія постанови про заборону в`їзду в Україну від 02.04.2020, копія рішення про примусове повернення до країни проживання або до третьої країни іноземця або особи без громадянства від 16.03.2020.

30.11.2020 представник позивача звернувся до Начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про скасування заборони в`їзду на територію України відносно громадянки РФ ОСОБА_1

09.12.2020 Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України надало відповідь №21/9200-Н-309, у якому зазначило про законність та обґрунтованість прийнятого рішення та відсутність правових підстав для його скасування. Повідомлено про право на оскарження.

12.02.2021 постанова про заборону в`їзду в Україну відносно позивача була оскаржена до Адміністрації Державної прикордонної служби України задля вирішення нею питання про скасування рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну відносно позивача або скорочення терміну до 16.03.2021, що підтверджується копією квитанції ПАТ "Укрпошта" № 908 від 12.02.2021, надісланою помічником представника позивача у клопотанні про приєднання доказів від 18.02.2022.

За результатами розгляду звернення від Адміністрації Державної прикордонної служби України рішення було прийнято 03.03.2021, але відповідь позивачу у строк, встановлений законом не була вручена.

Отже, як вбачається з встановлених обставин, перша спроба досудового врегулювання спору відбулася 30.11.2020 шляхом звернення представником позивача до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про вжиття заходів щодо скасування заборони в`їзду на територію України відносно позивача, тобто більше ніж через 8 місяців з того дня, як ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права (16.03.2020).

При цьому, як зазначає позивач в апеляційній скарзі, їй не було вручено відповідь Адміністрації Державної прикордонної служби України на звернення задля вирішення ним питання про скасування рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну відносно позивача або скорочення терміну до 16.03.2021, а тому вважає, що з урахуванням вимог ч.4 ст.122 КАС України необхідно застосовувати до спірних відносин шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, який відповідно буде обчислюватися з 12.02.2021 (день звернення позивача до суб`єкта владних повноважень).

Отже, момент закінчення процедури досудового (адміністративного) врегулювання спору позивач пов`язує із днем коли він звернувся до Адмінстрації державної прикордонної служби і саме з цієї дати слід обраховувати строк звернення до суду, з даним твердженням колегія суддів не погоджується та зазначає наступне.

Оскарження рішень відповідача в досудовому (адміністративному) порядку чи в судовому порядку є правом позивача та виключно залежить від його волевиявлення.

При цьому дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У випадках, коли досудове врегулювання спору не встановлене обов`язковою передумовою звернення до суду, вчинення особою дій із досудового вирішення спору має здійснюватись із урахуванням строку, встановленого законом для звернення до суду з адміністративним позовом. При цьому вчинення дій із звернення до суб`єкта владних повноважень в позасудовому порядку є правом особи, яке виключно залежить від волевиявлення останньої. Надаючи оцінку питанню поважності причин пропуску строку звернення до суду, суди мають враховувати час, протягом якого позивач вчинював дії з досудового врегулювання спору.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 09.04.2021 у справі № 540/198/19.

З наведеного слідує, що у спірних правовідносинах позивач мав реалізувати своє право на досудове врегулювання спору в межах строку, встановленого законом для звернення до суду з адміністративним позовом. Тобто в даному випадку це 6 місяців з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, позивач, достеменно знаючи про наявність свого порушеного права з 16.03.2020, на власний розсуд використовуючи процесуальні права, звернувся до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про вжиття заходів щодо скасування заборони в`їзду на територію України відносно ОСОБА_1 більше ніж через 8 місяців.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача стосовно того, що при прийнятті оскаржуваного рішення йому не було надано можливості реалізувати своє право на захисника та перекладача, що в подальшому нібито унеможливило своєчасне звернення до суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04.08.2020 зверталась із запитом до відповідача про надання інформації, у відповідь на який всі документи їй були надіслані, а отже нічого не перешкоджало до 17.09.2020 ( останній день шестимісячного строк для звернення до суду або для вчинення дій для досудового врегулювання спору) реалізувати своє право на оскарження спірної постанови.

Колегія суддів вважає, що час, протягом якого ОСОБА_1 вчиняла дії з досудового врегулювання спору, є затягнутим внаслідок зловживання позивачем своїми правами, тому це призвело до того, що від дня коли позивач дізналася про порушення свого права до дня коли звернулась до суду з позовом минуло більше 15 місяців.

При цьому, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком її власної поведінки.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

Матеріали справи, не містять доказів наявності у позивача непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності роз`яснення прав та обов`язків позивача, зокрема права на залучення фахівці у галузі права та права на залучення перекладача, відсутність обґрунтування необхідності застосування відносно позивача заборони подальшого в`їзду в Україну, відсутність пояснення підстав, якими керувався заступник начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби при прийнятті рішення про встановлення заборони позивачу в`їзду в Україну строком на три роки, стосуються вирішення справи по суті, а тому під час встановлення факту поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду оцінці не підлягають.

Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів погоджуєтьсяз висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, а тому наявні підстави для застосування до позовної заяви ОСОБА_1 положень ч.4 ст.122 КАС України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС Україниза наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 по справі № 480/5665/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова