Справа № 440/1076/22
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1076/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Полтавської митниці ( вул. Кукоби Анатолія, 28, м. Полтава, Полтавська область, 36022 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської митниці у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості від 14 грудня 2021 року №UA80600/2021/000024/2.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на протиправність оскарженого рішення, оскільки для митного оформлення товару митному органу були надані усі необхідні документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість такого товару. На переконання позивача, рішення митниці про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, оскільки митним органом не наведено підстав, що у достатній мірі свідчили б про свідоме заниження декларантом митної вартості.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що під час митного оформлення встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість та на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, а саме:

- надана до митного контролю довідка про транспортні витрати не містить інформації щодо маршруту, протяжності у кілометрах та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру за 1 км маршруту;

- в наданому до митного оформлення рахунку - фактурі № 1593 від 29.11.2021 не зазначено умови оплати;

- до оформлення не надано підтверджуючого документу щодо оплати рахунку;

- надано висновок про вартісні характеристики товару № 246/1-21 від 13.12.2021, у якому експерт порівнює вартість оцінюваного автомобілю з вартістю автомобілей інших моделей;

- до митного оформлення надано експортну митну декларацію, у якій зазначено вагу автомобіля, яка не збігається із вагою задекларованого автомобіля;

- листом від 14.12.2021 декларант відмовився надавати додаткові документи;

- при здійсненні контролю співставлення встановлено наявність оцінюваного товару із вартістю, яка значно відрізняється від задекларованої.

23.03.2022 судом отримано відповідь на відзив, у якій позивач зазначив таке:

- стосовно недоліків довідки про транспортні витрати позивач зазначив, що жодного договору про перевезення не укладалося, оскільки транспортний засіб переміщувався власним ходом, відповідно, ніякого розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру за 1 км маршруту бути не може;

- щодо відсутності у рахунку - фактурі умов оплати та підтверджуючого документу щодо оплати рахунку позивач зазначив, що розрахунки за участю фізичної особи можуть здійснюватися у готівковій формі, внаслідок чого жодних розрахункових документів не складається;

- стосовно недоліків висновку про вартісні характеристики товару № 246/1-21 від 13.12.2021 позивач зазначив, що висновок складено кваліфікованим судовим експертом Сумцовим С.С., який має вищу технічну освіту за спеціальністю "Автомобілі та автомобільне господарство";

- щодо неможливості ідентифікувати ввезений позивачем товар з товаром, зазначеним у експортній декларації внаслідок неспівпадіння ваги позивач зазначив, що транспортні засоби ідентифікуються не за вагою, а за ідентифікаційним номером, який зазначений на шасі автомобіля. Ідентифікаційний номер придбаного позивачем автомобіля YV2X9J0A6JA816098 зазначений у технічному паспорті на автомобіль, у висновку експертного дослідження, у сертифікаті про походження товару та у МД країни відправлення. Крім того вага автомобіля не впливає на його вартість;

- стосовно направлення митним органом запиту до митних органів Королівства Нідерландів позивач зазначив, що запит відповідачем було направлено після прийняття рішення про коригування митної вартості, тобто оскаржене рішення було прийнято передчасно;

- також позивач наполягав на тому, що митним органом при коригуванні митної вартості використано вартість транспортного засобу іншої марки, іншої моделі та іншої комплектації за наявності у базі даних митного органу ідентичних транспортних засобів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

За дорученням Жаденова В.О. на підставі довіреності серія НОР № 357541 фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , купив в Королівстві Нідерланди вантажний автомобіль марки VOLVO моделі FМ340, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_2 , 2017 року виготовлення, з дизельним двигуном об`ємом 10837 куб. см., тип кузова - платформа.

Ціна, фактично сплачена ОСОБА_2 за придбаний в Нідерландах автомобіль марки VOLVO моделі FМ340, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_3 , склала 27500 євро, що підтверджується фактурою від 29.11.2021 року № 1593.

13.12.2021 року з метою випуску у вільний обіг на митній території України придбаного автомобіля декларантом було подано до митного органу електронну митну декларацію №ІІА806020/2021/005986.

У цій декларації митну вартість автомобіля VOLVO моделі FМ340, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_3 , декларантом було визначено у розмірі 27700 Євро за ціною купівлі-продажу автомобіля (27500 Євро), до якої на вимогу митниці було додано витрати на доставку автомобіля до кордону України (200 Євро).

На підтвердження фактурної вартості (ціни) автомобіля разом з декларацією митному органу було надано фактуру від 29.11.2021 року № 1593, висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 246/1-21 від 13.12.2021 року, проведеного експертом Сумцовим Сергієм Станіславовичем (свідоцтво судового експерта № 584 від 16.01.2014. Термін дії до 13.12.2022р., свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 2798 від 25 вересня 2002 року), яким підтверджено вартість автомобіля VOLVO моделі FМ340 ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_3 - 27 302,94 Євро, копію митної декларації країни відправлення (Королівства Нідерландів) від 21.11.2021 року № 21NLKWKHI3AHKQWD50, у якій зазначено реквізити продавця автомобіля, реквізити покупця автомобіля, реквізити автомобіля (VOLVO FM340, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2017 рік виготовлення), податковий номер продавця у країні експорту та фактурну вартість (ціну продажу) автомобіля - 27500 євро.

Окрім зазначених документів разом з митною декларацією відповідачу було надано довідку про транспортні витрати б/н від 13.12.2021 року та декларацію митної вартості, в якій проведено розрахунок задекларованої митної вартості автомобіля. Згідно зазначеної довідки, транспортні витрати склали 200 євро.

За результатами митного оформлення відповідач склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також прийняв рішення про коригування митної вартості від 14.12.2021 року № UА80600/2021/000024/2 яким визначив митну вартість ввезеного автомбілі на рівні 44000 Євро.

Не погодившись із рішеннями митного органу про коригування митної вартості позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця /частина п`ята статті 58 Митного кодексу України/.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

А відповідно до частини шостої зазначеної статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У той же час, як визначено частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо правомірності рішень митного органу про відмову у митному оформленні товарів та коригування митної вартості товарів.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Виходячи із системного аналізу наведених вище положень статті 54 Митного кодексу України, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, що надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме - у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Стосовно надання до митного контролю довідки про транспортні витрати, яка не містить інформації щодо маршруту, протяжності у кілометрах та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру за 1 км маршруту суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом, позивачем до митного орагну надавалася довідка про транспортні витрати б/н від 13.12.2021 року, згідно якої транспортні витрати складали 200 євро /а.с. 37/. Договір про перевезення не укладався, оскільки транспортний засіб переміщувався власним ходом, відповідно, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру за 1 км маршруту у довідці не вказано.

Водночас суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 дійшов правового висновку, що, оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Така позиція підтримана Верховним Судом і у постанові від 07 травня 2020 року у справі №400/2922/18.

Враховуючи вищенаведене висновок митного органу про непідтвердження позивачем транспортних витрат є помилковим.

Також відповідачем не доведено, що транспортні витрати складали більше 200 Є.

Стосовно відсутності у рахунку - фактурі № 1593 від 29.11.2021 інформації про умови оплати суд зазначає наступне.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 МК України, серед яких рахунок-фактура (інвойс) або рахунок- проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Рахунок-фактура - це вид комерційного рахунка, в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар. Окрім свого основного призначення як документа, в якому зазначено суму належного за товар платежу, рахунок-фактура може бути використаний як супровідний документ.

Затвердженої форми рахунку-фактури чи рахунку-проформи та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено.

Згідно з загальносвітовою практикою, рахунок-фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця і покупця, найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту, ставки та розмір податку. Також, в рахунку фактурі можуть зазначатись реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якого здійснюється поставка, реквізити відвантажувального документа, платіжні реквізити та інші відомості, у разі якщо їх наявність в рахунку-фактурі передбачена умовами договору, такі як умови поставки, умови оплати, місце завантаження, розмір та підстави надання знижок.

Отже, твердження митного органу про необхідність зазначення у рахунку - фактурі умов оплати є безпідставним та не впливає на митну вартість оцінюваного товару.

Стосовно не надання декларантом підтверджуючого документу щодо оплати рахунку суд зазначає наступне.

Згідно статті 53 МК банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару подаються лише у випадку сплати рахунку. Митний орган припускає, що позивачем вже оплачено рахунок- фактуру № 1593 від 29.11.2021, проте матеріали справи таких доказів не містять.

Водночас, слід зауважити, що митну вартість імпортованого товару (27500 Є) визначено рахунком - фактурою № 1593 від 29.11.2021, що відповідає іншим документам, наданим до митного оформлення.

Крім того, суд вважає слушним твердження позивача про те, що за наслідками готівкових розрахунків за участю фізичної особи не обов`язково складаються платіжні документи.

Отже, посилання митного органу на ненадання позивачем розрахункових документів не свідчить про неможливість визначення задекларованого позивачем товару за першим методом.

Претензії митного органу до висновку про вартісні характеристики товару № 246/1-21 від 13.12.2021 суд відхиляє з огляду на те, що зазначений висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 246/1-21 від 13.12.2021 року складено експертом Сумцовим Сергієм Станіславовичем, який має вищу технічну освіту за спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство», кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз по спеціальності 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, нанесеного власнику транспортного засобу» (Свідоцтво судового експерта №584 від 16.01.2014р. . Термін дії подовжено до 13.12.2022р.), стаж роботи за спеціальністю - 27 років, стаж експертної діяльності - 23 роки, кваліфікацію оцінювача по оцінці автотранспортних засобів (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2798 від 25 вересня 2002 року).

Отже, зазначеним висновком експертного автотоварознавчого дослідження підтверджено числове значення митної вартості задекларованого позивачем автомобілю, доказів скасування цього висновку чи його фальсифікації відповідачем не надано.

Стосовно надання позивачем експортної митної декларації, у якій зазначено вагу автомобіля, яка не збігається із вагою задекларованого автомобіля суд зазначає наступне.

Ідентифікаційний номер придбаного позивачем автомобіля YV2X9J0A6JA816098 зазначений у МД, технічному паспорті на автомобіль, у висновку експертного дослідження, у сертифікаті про походження товару, у рахунку та у МД країни відправлення.

Отже, надані позивачем документи у повній мірі давали можливість ідентифікувати задекларований ним автомобіль.

Водночас, суд зауважує, що вага автомобіля не впливає на його митну вартість та не є критерієм його ідентифікації.

Обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів е імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.05.2020 №821/101/18.

У постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 Верховним Судом викладений правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Враховуючи надання позивачем необхідних документів для підтвердження числового значення митної вартості задекларованого ним автомобілю у відповідача не було обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом та, як наслідок, витребування додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, оскільки подані позивачем під час митного оформлення документи дозволяли митному органу встановити вартість товару.

Водночас відповідачем у даному випадку вартість товарів, що імпортується скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди товари зі схожими характеристиками були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від умов договору між сторонами контракту і визначається в кожному конкретному випадку.

Таким чином, митним органом не доведено наявності у нього обґрунтованого сумніву у заниженні заявленої позивачем митної вартості при розмитненні товарів, а отже, і підстав коригування митної вартості товару за резервним методом.

Також відповідачем у ході проведення митного оформлення не встановлено фактів понесення позивачем додаткових витрат у зв`язку з придбанням товарів, заниження їх вартості в інший спосіб. Доводи митного органу про заниження декларантом митної вартості товарів ґрунтуються виключно на припущеннях, що не підтверджені документально.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості від 14 грудня 2021 року №UA80600/2021/000024/2.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, як визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок щодо доведення правомірності спірного рішення про коригування митної вартості товарів покладено на митний орган як на суб`єкта владних повноважень.

Однак, відповідачем таких доказів суду не надано.

А оскільки в ході судового розгляду належними доказами не спростовано твердження позивача, що надані для митного оформлення документи в сукупності підтверджують правильність визначення митної вартості імпортованого товару, підстави для висновку суду про те, що заявлена позивачем митна вартість товару є заниженою чи необ`єктивною, відсутні.

Позовна заява містить інші доводи на користь заявлених вимог, які взяті до уваги однак, не зазначені в даному рішенні, оскільки мають опосередковане відношення у питанні встановлення протиправності оскаржуваних рішень.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1592,66 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Полтавської митниці ( вул. Кукоби Анатолія, 28, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 43997576) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості від 14 грудня 2021 року №UA80600/2021/000024/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1592,66 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені частиною восьмою статті 18, частинами сьомою, восьмою статті 44, статтями 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко