Справа № 200/10289/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року справа №200/10289/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 р. у справі № 200/10289/21 (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Відділу обслуговування громадян № 10 (сервісного центру) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині та висновків Великої палати Конституційного Суду України від 23 січня 2020, року, у Рішенні по справі № І-5/2018(746/15) № І-р/2020 та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 200/10289/21 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу обслуговування громадян № 10 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 79-81).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на безпідставність позиції позивача та зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте відповідачем в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення. В тому числі відповідач, посилаючись на положення ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», зазначив, що час навчання в професійно-технічному училищі не зараховується в страховий та пільговий стаж якщо строк між днем закінчення навчання та днем працевлаштування за надбаною професією не перевищує 3х місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 24 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.07.2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за п. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

30.07.2021 року Управлінням винесено рішення про відмову в призначенні пенсії з відповідними роз`ясненнями. З прийнятим рішенням позивач не погодився та звернувся до суду з позовом.

З трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що за період з 01.09.1992 року по 11.01.1999 року ОСОБА_1 проходив навчання у Селидівському гірничому технікумі; з 11.01.1999 року по 15.01.1999 року проходив зайняття в учбовому пункті; 15.01.1999 року позивач прийнятий на шахту учнем гірничого підземного з повним робочім днем в шахті; 04.04.1999 року переведений гірником підземним третього розряду з повним робочім днем в шахті; 05.07.2000 року переведений гірничим майстром підземним з повним робочім днем в шахті; 11.08.2001 року переведений учнем прохідника підземного з повним робочім днем в шахті; 15.10.2001 року переведений гірничим майстром підземним з повним робочім днем в шахті; 09.06.2003 року переведений помічником начальника дільниці підземним з повним робочім днем в шахті; 23.10.2003 року звільнений; 13.05.2004 року прийнятий на посаду гірничого майстра підземного з повним робочім днем в шахті; 10.03.2005 року звільнений за власним бажанням; 22.03.2005 року прийнятий прохідником підземним з повним робочім днем в шахті; 07.09.2005 року звільнений; з 20.09.2005 року по 26.09.2005 року зайнятий в учбовому пункті; 27.09.2005 року прийнятий помічником начальника з повним робочім днем в шахті; 29.10.2014 року переведений гірничим майстром дільниці з повним робочім днем в шахті; 28.09.2018 року звільнений; 03.10.2018 року прийнятий на посаду майстра гірничого підземним з повним робочім днем в шахті; 27.01.2019 року звільнений; 01.03.2019 року прийнятий на посаду майстра гірничого підземним з повним робочім днем в шахті; 24.07.2019 року переведений помічником начальника підземним з повним робочім днем в шахті; 10.02.2020 року переведений майстром гірничим з повним робочім днем на підземних роботах.

В спірному рішенні ГУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 зроблено підсумок по трудовому стажу: 25 років 1 місяць 21 день, підсумок по страховому стажу: 24 роки 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності: 24 роки 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності + додаткові роки (за Список 1): 45 років 11 місяців 25 днів. Згідно розрахунку стажу, до пільгового стажу не було враховано період навчання позивача з 01.09.1995 року по 10.01.1999 року.

З Листа відповідача від 30.07.2021 року № 0500-1513-8/44459 слідує, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, становить 25 років. Втім, пільговий стаж позивача становить 21 рік 08 місяців 08 днів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

За унормуванням частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон України № 1788-XII).

Закон України 1788-XII, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону України № 1058-IV).

Стаття 56 Закону України № 1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

В абзаці 3 статті 56 Закону України № 1788-XII занотовано: до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 статті 24 Закону України № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За правилами пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Законом України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. 1 ст. 38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Приписи частини 3 статті 114 Закону України № 1058-IV встановлюють, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій (робітники очисного забою, прохідники, забійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин) - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

При визначенні стажу шахтарям, які достроково виходять на пенсію за відповідними пільгами, застосовується Роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.01.1992 р. № 8 «Про Порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, працівникам, які мають не менш 10 років стажу роботи на провідних професіях, але не відпрацювали на цих роботах 20 років пенсія, незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи із зарахуванням до кожного повного року роботи на провідних професіях додаткових 3 місяці.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1статті 114 Закону № 1058-IV).

За унормуванням пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вже було зазначено вище, згідно спірного рішення ГУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 підсумок по трудовому стажу: 25 років 1 місяць 21 день, підсумок по страховому стажу: 24 років 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності: 24 роки 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності + додаткові роки (за Список 1): 45 років 11 місяців 25 днів.

Суд звертає увагу, що рішення ГУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та Лист № 0500-1513-8/44459 від 30.07.2021 року містять різні відомості з приводу кількості пільгового стажу позивача.

Враховуючи, що спірне рішення має правові наслідки на відміну від Листа № 0500-1513-8/44459, суд приймає до уваги ті розрахунки, що вказані в такому рішенні, а саме: підсумок по трудовому стажу: 25 років 1 місяць 21 день, підсумок по страховому стажу: 24 років 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності: 24 роки 11 місяців 25 днів, підсумок по страховому стажу з урахуванням кратності + додаткові роки (за Список 1): 45 років 11 місяців 25 днів.

За періодів, визначених в трудовій книжці, та з урахуванням періоду навчання суд вважає, що пільговий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії на підставі вимог частини 3 статті 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо врахування відповідачем Роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.01.1992 р. № 8 «Про Порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно змісту Роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.01.1992 р. № 8 «Про Порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівникам, які мають не менш 10 років стажу роботина провідних професіях, але не відпрацювали на цих роботах 20 років пенсія, незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи із зарахуванням до кожного повного року роботи на провідних професіях додаткових 3 місяці.

Суд вважає, що вищезазначене роз`яснення передбачає зарахування стажу роботи особам, зайнятим на підземних роботах у випадку не достатності пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону № 1788-XII, та приходить до висновку, що таке Роз`яснення не підлягає застосуванню з огляду на те, що пільговий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії на підставі вимог частини 3 статті 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Cуду у справі № 2-а-22/11 від 20 жовтня 2021 року.

Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття13, частина друга статті14, пункти «б»-«г» статті54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Як зазначено у пункті 28 рішення у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), Суд враховує те, що закон, який застосований у цій справі не містить жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини законмає відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун проти Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v.Ukraine), заява № 61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v.Ukraine), заява № 20390/07).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивачa шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства з урахуванням висновків суду.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17 та від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 р. у справі № 200/10289/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від від 23 листопада 2021 р. у справі № 200/10289/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв