Справа № 755/11724/21
Суддя: Арапіна Н. Є.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанту поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенка Максима Васильовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся з адміністративним позовом до Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанту поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенка Максима Васильовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги мотивував тим, що 06 липня 2021 року старшим сержантом поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенко Максимом Васильовичем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 44-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що 06 липня 2021 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на борту літака рейсу № 7708 сполученням Тірана-Київ без вдягнутих засобів індивідуального захисту: респіратора або захисної маски, яка закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно. З даною постановою позивач не згоден, заперечує скоєння правопорушення, в якому його звинувачують. Крім того, позивач зазначив про відсутність будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Крім того, у спірній постанові відсутній точний час, місце та суть адміністративного правопорушення, яке б точно відповідало диспозиції частини 2 статті 44-3 КУпАП. У зв`язку з чим просить визнати дії і бездіяльність старшого сержанту поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенка Максима Васильовича протиправними, скасувати постанову ГАВ № 011131 від 06 липня 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

06 липня 2021 року старшим сержантом поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенко Максимом Васильовичем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 44-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с. 26).

Зі змісту постанови вбачається, що 06 липня 2021 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 перебував на борту літака рейсу № 7708 сполученням Тірана-Київ без вдягнутих засобів індивідуального захисту: респіратора або захисної маски, яка закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно.

Позивач просить визнати дії і бездіяльність старшого сержанту поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенка Максима Васильовича протиправними, скасувати постанову ГАВ № 011131 від 06 липня 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що позивача неодноразово попереджували про необхідність одягти захисну маску, на його прохання було надано всю інформацію щодо карантину. Правові підстави для скасування спірної постанови відсутні, оскільки вина позивача підтверджується актом про правопорушення на борту повітряного судна.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

На виконання вимог Закону КМУ було прийнято постанову «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 № 641 (далі Постанова № 641), якою з метою запобігання поширенню на території України вказаної гострої респіраторної хвороби, у період з 01.08.2020 по 31.12.2020 на території України продовжено дію карантину на всій території України, встановленого постановами Уряду № 211 від 11.03.2020 та № 392 від 20.05.2020.

Відповідно до підпункту 1 пункту 10 Постанови № 641 від 22.07.2020, в редакції, чинній станом на 11.12.2020, на території України на період дії карантину заборонялося перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно Постанови № 1236 (в редакції, чинній на час прийняття спірної Постанови), відповідно до статті 29 Закону Кабінет Міністрів України постановив : 1. Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), у період з 19.12.2020 до 31.12.2021 на території України карантин, продовживши його дію, встановленого постановами Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 2. Залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки).

У разі встановлення «жовтого» рівня епідемічної небезпеки забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Надано право розглядати справи про дотримання цих протиепідемічних заходів виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад, а також Національній поліції, органам державної санітарно-епідеміологічної служби.

Окрім цього, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, за приписами ч. 2 статті 44-3 КУпАП, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських місцях, будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою адміністративну відповідальність і стягнення.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про відсутність у спірній постанові точного часу, місця та суті адміністративного правопорушення, яке б точно відповідало диспозиції частини 2 статті 44-3 КУпАП.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених підчас розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При цьому, опис обставин, установлених під час розгляду справи, повинен точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Дослідивши спірну постанову, суд приходить висновку, що поліцейським було дотримано вказаних вимог закону, а саме: зазначено точний час, місце та суть адміністративного правопорушення, яке б точно відповідало диспозиції частини 2 статті 44-3 КУпАП.

Крім того, підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Однак, судом встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на зворотній стороні містить права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, з якими позивач мав змогу ознайомитися (а.с. 26, 26 зв.).

Також підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про відсутність будь-яких належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частиною 4 зазначеної статті на суд покладається обов`язок вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Позивач заперечує скоєння правопорушення, в якому його звинувачують, при цьому заперечував це і під час складання інспектором спірної постанови.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП надано акт про правопорушення на борту повітряного судна від 06 липня 2021 року (а.с. 87-88), письмові пояснення старшого бортпровідника ОСОБА_2 від 06 липня 2021 року (а.с. 89), письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 90-91), письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 92, 93).

Зі змісту письмових пояснень старшого бортпровідника ОСОБА_2 вбачається, що під час польоту рейсу PS7708 пасажир ОСОБА_1 відмовлявся носити захисну маску та на зауваження не реагував.

Пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06 липня 2021 року спростовуються актом про правопорушення на борту повітряного судна від 06 липня 2021 року, відповідно до якого свідками вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 87-88).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення розглянута відповідачем у встановленому порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на законних підставах.

Представник відповідача довів правомірність винесеної ним постанови в справі про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова є обґрунтованою і законною. Вина позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена та підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, є правомірною, а тому рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 129 Конституції України ст.ст. 7, 9, 44-3, 222, 247, 251, 276, 283 КУпАП, Законом України «Про поліцію», Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 295, 297, 382, Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанту поліції СРПП ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Василенка Максима Васильовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна