Справа № 580/11114/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року справа № 580/11114/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Круїз-Авто до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Круїз-Авто з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №303612 від 14.12.2021 про накладення на позивача штрафу у сумі 17 000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що здійснює господарську діяльність з надання послуг пасажирських перевезень в м. Умані та Уманському районі Черкаської області. Посадовими особами відповідача було здійснено перевірку позивача, в ходу якої було виявлено, що позивач о 12 год. 45 хв. 18.11.2021 транспортним засобом ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 , за допомогою водія ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутності у водія індивідуальної контрольної книжки. За результатами перевірки був складений акт №319371 від 18.11.2021, на підставі якого відповідач виніс постанову №303612 від 14.12.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач зазначає, що за допомогою водія ОСОБА_1 18.11.2021 здійснював пасажирські перевезення на маршруті №158 Умань-Кочержинці-Громи транспортним засобом ПАЗ 32064-07, державний номер НОМЕР_2 з наявною індивідуальною контрольною книжкою водія. Зазначений в акті перевірки від 18.11.2021 транспортний засіб ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 не перебував ні у власності позивача, ні у користуванні, і позивачу невідомо у чиїй власності перебуває транспортний засіб марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 .

Автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким транспортним засобом, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія. На маршруті №158 Умань-Кочержинці-Громи, на якому позивач за допомогою водія ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення, не потрібно вести контрольні книжки водія, оскільки маршрут є приміським та має відстань до 50 км.

Відповідач проти позову заперечив. 25.01.2022 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатами здійснення рейдової перевірки було встановлено, що о 12 год. 45 хв. на АС «Умань» позивач за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_2 здійснював перевезення пасажирів за відсутності індивідуальної контрольної книжки. Відповідач ознайомився з актом та пояснив, що «забув заповнити». Посадовими особами відповідача при складанні акту перевірки був помилково зазначений державний номер НОМЕР_3 , замість НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджується відповідною пояснювальною запискою державного інспектору відділу державного контролю Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Обухова О.І. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 11.03.2014 транспортний засіб марки ПАЗ 32054-07 державний номер НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2 .

Позивач 18.11.2021 здійснював перевезення пасажирів за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_2 .

На підставі направлення на перевірку №012374 від 12.11.2021 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок посадовими особами відповідача було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої було встановлено, що позивач о 12 год. 45 хв. на АС «Умань» за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_2 здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки індивідуальної контрольної книжки. Водій ОСОБА_1 акт перевірки підписав, та зазначив зауваження: «забув заповнити».

Із загальнодоступного веб-ресурсу «Google Карти» вбачається, що між населеними пунктами Умань, Кочержинці, Громи Черкаської області менше 50 км.

З пояснювальної записки старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Олександра Обухова вбачається, що останній 18.11.2021 відповідно до направлення №012374 від 12.11.2021 здійснював рейдові перевірки транспортних засобів в м. Умані. При складенні акту перевірки №319371 від 18.11.2021 ОСОБА_3 було помилково зазначено державний номер НОМЕР_3 , замість НОМЕР_2 .

14.12.2021 відповідачем в особі начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Олега Лучина було винесено постанову №303612 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн. за допущене порушення, передбачене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344) автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, регулювалася Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 р. №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідується, є Державна служба з безпеки на транспорті.

Пунктом 4 Порядку № 1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 13 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (п.14 Порядку № 1567).

Згідно з абз. 2 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки суб`єкта господарювання перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис «Укртрансінспекція», та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю.

Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення (п. 17 Порядку № 1567).

Згідно ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

У відповідності до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. № 340 (далі - Положення), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

У відповідності до ст. 18 Закону № 2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої було встановлено, що позивач о 12 год. 45 хв. на АС «Умань» за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_2 здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки індивідуальної контрольної книжки.

Відповідачем було винесено постанову №303612 від 14.12.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн. за порушення, передбачене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, згідно з даними мережі Інтернет, відстань між населеними пунктами Умань, Кочержинці, Громи Черкаської області становить менше 50 км.

Враховуючи, що маршрут, по якому позивач здійснював пасажирські перевезення складає менше 50 км, оскаржувана постанова №303612 від 14.12.2021 є протиправною та підлягає скасуванню.

Інші доводи учасників справи значення для вирішення справи не мають, тому суд не надає їм правової оцінки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 2270 грн. підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 1500 грн. суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правової допомоги від 17.12.2021; акт виконаних робіт (наданих послуг) б/н від 17.12.2021; розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 17.12.2021; квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 17.12.2021 на суму 1500 грн.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 17.12.2021 адвокатом Кецкалом В.В. було надано позивачу наступну правничу допомогу:

- підготовка та написання позовної заяви ТОВ «Круїз-Авто» до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №303612 від 14.12.2021.

Витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Справа, що розглядається, відноситься до справ незначної складності, розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем було надано незначну кількість письмових доказів.

Заявлена позивачем сума до стягнення судових витрат є меншою від суми сплаченої позивачем суми судового збору, та у декілька разів меншою за суму штрафу, накладеною на позивача оскаржуваною постановою.

Отже, заявляючи вимогу про стягнення 1500 грн. витрат на правничу допомогу, позивачем не порушено принцип співмірності та розумності розміру таких витрат.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 1500 грн., є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю Круїз-Авто задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №303612 від 14 грудня 2021 року.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Круїз-Авто (вул. Вокзальна, 1-Б, м. Умань, Черкаська область, 20300, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень та надання правничої допомоги у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО