Справа № 320/4924/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року № 320/4924/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської районної ради Київської області про скасування розпорядження та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бучанської районної ради Київської області, у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Бучанської районної ради Київської області від 24 лютого 2021 року № 38-к/тр «Про припинення повноважень ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Бучанської районної ради Київської області; стягнути з Бучанської районної ради Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що оскаржуване розпорядження про припинення повноважень позивача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято з грубим порушенням процедури та норм чинного законодавства. Позивач наголошує на тому, що відповідачем не враховано приписи абз. 2 ч. 2 ст. 58 Закону України «Про запобігання корупції» та не надано позивачу можливості надати письмове пояснення за фактом встановлення за результатами спеціальної перевірки розбіжностей та/або виправити таку розбіжність. За доводами сторони позивача, повноваження позивача, як заступника голови районної ради могли бути припинені без прийняття радою відповідного рішення, однак лише у разі не проходження ним спеціальної перевірки. Водночас підстав вважати позивача таким, що не пройшов спеціальну перевірку, немає.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, а скасування розпорядження від 24.02.2021 № 38-к/тр «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » не може бути підставою для поновлення позивача на посаді. Також, відповідач наголошує на тому, що у порушення приписів абз. 2 ч. 2 ст. 58 Закону України «Про запобігання корупції», протягом п`яти робочих днів пояснення від позивача до апарату ради не надходили. Відтак, підставою для звільнення позивача є факт не проходження останнім спеціальної перевірки, що зафіксовано в довідці, складеній за формою.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІX «Про утворення та ліквідацію районів», створено Бучанський район в Київській області.

Відповідно до постанови Центральної виборчої комісії № 160 від 08.08.2020 «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року», 25.10.2020 відбулись вибори депутатів Бучанської районної ради.

ОСОБА_1 (позивач) був обраний депутатом Бучанської районної ради від Політичної партії «Європейська Солідарність».

26.11.2020 на першій сесії таємним голосуванням було обрано голову ради ОСОБА_2 , а позивача обрано заступником голови Бучанської районної ради (рішення від 16.11.2020 № 06-01-VIII).

08.12.2020 позивачем на вимогу закону, як новообраним депутатом, була подана щорічна декларація до НАЗК (за 2019 рік). Починаючи з першої сесії функції апарату Бучанської районної ради виконував апарат ліквідованої Києво-Святошинської районної ради Київської області. Оскільки Бучанська районна рада була новоутворена, то була зареєстрована як юридична особа в ЄДРПОУ лише 07.12.2020.

11.01.2021 було прийнято розпорядження голови районної ради Нагребельного А.О. № 06-к/тр «Про вступ на посаду ОСОБА_1 » про призначення позивача на посаду.

Як вказує позивач, про необхідність проходження спеціальної перевірки в НАЗК він дізнався лише 14.01.2021, коли працівники відділу кадрів попросили його заповнити анкетні дані особової справи та надати згоду для проходження спеціальної перевірки. Тож, виходячи з того, що розпорядження видано в 2021 році, позивач, як кандидат на посаду, мав подати вже нову декларацію за 2020 рік до НАЗК.

Позивач зазначає, що зважаючи на надто стислі строки, а також відсутність попередження про час видачі розпорядження, подати декларацію до НАЗК одразу в той же день було неможливим.

15.01.2021 апаратом Бучанської районної ради було подано запит до всіх інстанцій, включаючи Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком.

26.01.2021 відповідачем було отримано відповідь від НАЗК (лист від 19.01.2021 № 49-01/3484/21) «Інформація про розгляд запиту на проведення спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 » № 49-01/3484/21, у якій зазначено, що НАЗК залишає без розгляду запит про проведення перевірки відомостей стосовно позивача, оскільки станом на 19.01.2021 року в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відсутня декларація Позивача за 2020 рік.

04.02.2021 позивачем було подано декларацію за 2020 рік в Єдиний державний реєстр декларацій уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що останній повідомив апарат і голову районної ради.

05.02.2021 не зважаючи на інформацію щодо подачі позивачем декларації, голова районної ради видав резолюцію, а також дав доручення керівнику юридичного відділу Бучанської районної ради Підлісному С. відправити лист від НАЗК на розгляд постійної комісії Бучанської районної ради з питань регламенту, етики, законності, контролю за виконанням рішення районної ради, рад територіальних громад та депутатської діяльності.

Надалі, як стверджує позивач, він неодноразово звертався з проханням повторно відправити запит до НАЗК для повторного проведення перевірки та отримання відповіді, який би завершив спеціальну перевірку.

16.02.2021 не дочекавшись відповіді від голови ради, позивач зібрав всі необхідні документи та подав особисто до НАЗК пакет документів, скориставшись нормою порядку про проходження спеціальної перевірки, в якому йдеться, що: «до моменту формування відповідного структурного підрозділу новоутвореного органу (відділу кадрів Бучанської районної ради) кандидат на посаду може особисто подати документи до НАЗК».

17.02.2021 не зважаючи на подачу позивачем особисто документів до НАЗК, відбулося засідання постійної комісії Бучанської районної ради з питань регламенту, етики, законності, контролю за виконанням рішення районної ради, рад територіальних громад та депутатської діяльності, на якому, комісія вирішила рекомендувати голові Бучанської районної ради Нагребельному А.О. визнати, що заступник голови Бучанської районної ради Дзівідзінський Владислав Євгенійович не пройшов спеціальну перевірку, що передбачена ст. ст. 56, 58 Закону України «Про запобігання корупції».

23 лютого 2021 року листом № 49-01/10023/21 на адресу відповідача від НАЗК надійшла інформація про результати спеціальної перевірки Позивача, зокрема достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік (далі Результати перевірки декларації).

Так, у Результатах перевірки декларації зазначено про розбіжності. Зокрема, у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації кандидат на посаду зазначив відомості щодо права власності на квартиру загальною площею 50,4 кв. м, дата набуття права 20.09.2012, реєстраційний номер 3969334, вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою 694 207 грн. Відповідно до інформації з ДРРП загальна вартість нерухомого майна становить 76 467 грн.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації кандидат на посаду зазначив відомості про права спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 55,3 кв. м, дата набуття права 20.05.1996 року, реєстраційний номер 11175508, за адресою: АДРЕСА_1 , у полі «вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою» зазначено «не відомо». Відповідно до інформації з ДРРП відомості щодо права спільної сумісної власності кандидата на посаду на зазначену квартиру відсутні.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації кандидат на посаду зазначив відомості щодо права власності на земельну ділянку загальною площею 582 кв.м, дата набуття права 19.05.2008 року, кадастровий номер :22:004:1128, вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою 1053 грн. Відповідно до інформації з ДЗК державний акт на земельну ділянку від 14.05.2009 року, відомості щодо її вартості відсутні.

У розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації кандидат на посаду зазначив відомості щодо права власності на легковий автомобіль марки FORD модель FOCUS, 2011 року випуску, дата набуття права 07.07.2015, вартість на дату набуття у власність, володіння чи користування або за останньою грошовою оцінкою 184 380 грн. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомості щодо вартості транспортного засобу відсутні.

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації кандидат на посаду зазначив відомості щодо доходів: доходу від зайняття підприємницькою діяльністю у сумі 524 157 грн; заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи у сумі 28 800 грн, джерело доходу ТОВ «Ріелтінвест». Відповідно до інформації з ДРФО кандидат на посаду отримав протягом І-ІІІ кварталів 2020 року доходи у вигляді: доходу, виплаченого самозайнятій особі у сумі 9 653 грн; заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, у сумі 14 400 грн, джерело доходу ТОВ «Ріелтінвест». Крім того, відповідно до інформації з ДРФО кандидат на посаду отримав протягом І-ІІІ кварталів 2020 року дохід від продажу нерухомого майна у сумі 559 000 грн, джерело доходу (податковий агент) ОСОБА_3 , відомості про які кандидат на посаду у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації не зазначив.

При цьому, орган, який організовує проведення спеціальної перевірки, у разі декларування претендентом на посаду відомостей у розділах 4 «Об`єкти незавершеного будівництва», 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)», 7 «Цінні папери», 10 «Нематеріальні активи», 12 «Грошові активи», 13 «Фінансові зобов`язання», 15 «Робота за сумісництвом суб`єкта декларування», 16 «Членство суб`єкта декларування в організаціях та їх органах» декларації, за потреби, має право самостійно відібрати пояснення у суб`єкта декларування.

У листі також вказано, що відповідно до частини другої статті 58 Закону України «Про запобігання корупції», особа, відомості якої перевіряються, має можливість надати протягом п`яти робочих днів письмове пояснення за таким фактом.

Рішення щодо результатів розгляду (врахування) наданих пояснень та виправлення розбіжностей приймається органом, на посаду в якому претендує особа. Повторне проведення спеціальної перевірки за результатами розгляду пояснень та виправлення розбіжностей органом, на посаду в якому претендує особа, Законом України «Про запобігання корупції» не передбачено.

24.02.2021 на наступний день після отримання листа НАЗК, голова ради Нагребельний А.О. видав розпорядження № 38-к/тр «Про припинення повноважень ОСОБА_1 », яким припиненні повноважень позивача, як заступника голови районної ради - «з моменту оголошення даного розпорядження на сесії Бучанської районної ради». Також, в пункті 2 розпорядженні вказано: надати депутату Бучанської районної ради Дзівідзінському В.Є. можливість ознайомитись з довідкою про результати проведення спеціальної перевірки. Пунктом 4 - Відділу фінансово-господарського забезпечення та звітності виконавчого апарату Бучанської районної ради здійснити повний розрахунок з ОСОБА_1 згідно чинного законодавства України.

Відтак, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження слугував факт проходження позивачем спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, норми пункту 2 статті 58 Закону України «про запобігання корупції», врахування висновків, викладених у протоколі № 3 від 17 лютого 2021 року Комісії з питань регламенту, етики, законності, контролю за виконанням рішення районної ради, рад територіальних громад та депутатської діяльності Бучанської районної ради VIII скликання Київської області.

11 березня 2021 року відповідач отримав від позивача пояснення стосовно інформації, викладеній у листі НАЗК від 23 лютого 2021 року № 49-01/10023/21 про результати спеціальної перевірки, а також копії підтверджуючих документів.

19 березня 2021 року на пленарному засіданні чергової 6 сесії відповідача припинено повноваження позивача як заступника голови відповідача без припинення повноважень депутата Бучанської районної ради Київської області з моменту оголошення даного розпорядження на сесії Бучанської районної ради VIII скликання Київської області; надано можливість позивачу ознайомитися із довідкою про результати проведення спеціальної перевірки.

Згідно зі списком реєстрації депутатів Бучанської районної ради VIII скликання Київської області 19 березня 2021 року позивач був присутній на пленарному засіданні чергової 6 сесії відповідача, на якому припинено його повноваження як заступника голови Бучанської районної ради Київської області без припинення його повноважень як депутата цієї ж ради.

22 березня 2021 року листом № 101/02-11 відповідач повідомив позивача про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку із достроковим припинення його повноважень як заступника голови Бучанської районної ради Київської області.

Суд оглянув приєднані до матеріалів справи документи, які безпосередньо не стосуються предмету спору, але в сукупності сприяють встановленню судом дійсних обставин справи, а саме: особову картку № 3 позивача, автобіографію.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, стаття 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ (надалі по тексту також - Закон № 2493-ІІІ), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За змістом статті 2 Закону № 2493-ІІІ, посадовою особою в органах місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету

У силу норм статті 3 Закону № 2493-ІІІ, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до положень частини 3 статті 5 Закону № 2493-ІІІ, стосовно осіб, які обрані (затверджені) відповідною радою на посади, зазначені в абзаці третьому статті 3 цього Закону (тобто на виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою), за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції».

Стаття 7 Закону № 2493-ІІІ, регламентує, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», цим та іншими законами України. Стаття 14 Закону № 2493-ІІІ, передбачає, що в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: перша категорія - посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови; друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради; третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад.

При цьому, частини 2, 3 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі по тексту також - Закон № 280/97-ВР), передбачають, що заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті. Повноваження заступника голови районної у місті, районної ради, першого заступника, заступника голови обласної ради можуть бути достроково припинені без припинення повноважень депутата відповідної ради за рішенням відповідної ради, що приймається шляхом таємного голосування. Питання про дострокове припинення їх повноважень може бути внесено на розгляд відповідної ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради або голови ради.

Закон України «Про запобігання корупції», визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Частина 1 статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ, визначає, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто. Примітка до статті 56 Закону: Посадами, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, є посади Президента України, Прем`єр-міністра України, члена Кабінету Міністрів України, першого заступника або заступника міністра, члена Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Голови та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голови Фонду державного майна України, його першого заступника або заступника, члена Центральної виборчої комісії, члена, інспектора Вищої ради правосуддя, члена, інспектора Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народного депутата України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого із захисту державної мови, члена Національної комісії зі стандартів державної мови, Директора Національного антикорупційного бюро України, його першого заступника та заступника, Голови Національного агентства з питань запобігання корупції та його заступників, Генерального прокурора, його першого заступника та заступника, Голови Національного банку України, його першого заступника та заступника, члена Ради Національного банку України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, його першого заступника та заступника, Керівника Офісу Президента України, його першого заступника та заступника, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, його першого заступника та заступника, радника або помічника Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, посади, які належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та посади, які частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також посади суддів, прокурорів, слідчих і дізнавачів, керівників, заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівників, заступників керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, а також посади, що підлягають заміщенню вищим офіцерським складом військовослужбовців.

У силу змісту частини 3 статті 56 Закону № 1700-VІІ, спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині першій цієї статті, зокрема щодо: наявності судового рішення, що набрало законної сили, згідно з яким особу притягнуто до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, а також наявності судимості, її зняття, погашення; факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за пов`язані з корупцією правопорушення; достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; наявності в особи корпоративних прав; стану здоров`я (в частині перебування особи на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я), освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання; відношення особи до військового обов`язку; наявності в особи допуску до державної таємниці, якщо такий допуск необхідний згідно з кваліфікаційними вимогами до певної посади; поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України "Про очищення влади". Кандидат на посаду, стосовно якого спеціальна перевірка вже проводилася, при призначенні в порядку переведення на посаду до іншого державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування повідомляє про це відповідний орган, який в установленому порядку запитує інформацію щодо її результатів.

Відповідно до положень частини 1 статті 57 Закону № 1700-VІІ, спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки. У разі ненадання особою такої згоди питання щодо призначення її на посаду не розглядається. Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, з наведеного слідує, що особа, яка претендує на обіймання визначеної посади, має надати згоду на проведення щодо неї спеціальної перевірки.

Згідно з частиною 2 статті 57 Закону № 1700-VІІ, для проведення спеціальної перевірки особа, яка претендує на зайняття посади, подає до відповідного органу: 1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки; 2) автобіографію; 3) копію паспорта громадянина України; 4) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені; 5) медичну довідку про стан здоров`я за формою, затвердженою Міністерством охорони здоров`я України щодо перебування особи на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я; 6) копію військового квитка або посвідчення особи військовослужбовця (для військовослужбовців або військовозобов`язаних); 7) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності).

У даному ж випадку, 14.01.2021 позивачем було надано згоду на проведення спеціальної перевірки щодо нього та додано відповідні документи для її проходження. Протилежного відповідачем не зазначено та не надано відповідних доказів на підтвердження.

Відповідно до приписів частини 3 статті 57 Закону № 1700-VІІ, після одержання письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у частині третій статті 56, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою, яку затверджує Кабінет Міністрів України. Запит підписує керівник органу, на посаду в якому претендує особа в разі його відсутності - особа, яка виконує обов`язки керівника, або один з його заступників відповідно до розподілу функціональних обов`язків. До запиту додаються копії документів, зазначених у частині другій цієї статті.

Так, за частиною 1 статті 58 Закону № 1700-VІІ, інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.

Частина 2 статті 58 Закону № 1700-VІІ, передбачає, що у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки, надається можливість претенденту на посаду протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність. У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду. У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки та розгляду вищезазначених пояснень претендента на посаду факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, повідомляє протягом трьох робочих днів про виявлений факт правоохоронні органи та відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду. Особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку. Повноваження особи, зазначеної в абзаці восьмому частини першої статті 56 цього Закону, достроково припиняються без припинення повноважень депутата ради, а відповідна особа звільняється з відповідної посади без прийняття рішення відповідної ради у випадку, якщо вона не пройшла спеціальну перевірку або не надала у встановлений цим Законом строк згоди на проведення спеціальної перевірки. Рішення про відмову у призначенні (обранні) на посаду за результатами спеціальної перевірки може бути оскаржено до суду.

Згідно приписів частини 3 статті 58 Закону № 1700-VІІ, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Щодо кандидатів на зайняття посад (крім посади судді), призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, таку довідку готує відповідний структурний підрозділ Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України або Секретаріату Кабінету Міністрів України. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження. Інформація про результати спеціальної перевірки та документи щодо її проведення є конфіденційними, якщо вони не містять відомостей, що становлять державну таємницю. Документи, що були подані особою, яка претендувала на зайняття посади, для проведення спеціальної перевірки, у разі призначення (обрання) її на посаду передаються для зберігання в особовій справі, а в разі відмови у призначенні (обранні) на посаду повертаються цій особі під розписку, крім випадків, коли встановлено неправдивість цих документів, та інших випадків, передбачених законом. Довідка про результати спеціальної перевірки додається до документів, поданих особою, або до особової справи, якщо прийнято рішення про її призначення (обрання) на посаду.

Також, аналогічні положення містяться в Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171.

З наведеного слідує, що стосовно особи, обраної відповідною радою на виборну посаду в органі місцевого самоврядування в обов`язковому порядку за її згодою проводиться спеціальна перевірка у встановленому Законом України «Про запобігання корупції» порядку,

натомість, повноваження особи, зазначеної в абзаці восьмому частини першої статті 56 цього Закону, достроково припиняються без припинення повноважень депутата ради, а відповідна особа звільняється з відповідної посади без прийняття рішення відповідної ради у випадку, якщо вона не пройшла спеціальну перевірку або не надала у встановлений ним Законом строк згоди на проведення спеціальної перевірки. Тобто, наведено дві підстави, як не проходження спеціальної перевірки та відмова (не надання згоди) особи від її проходження.

Під час розгляду даного спору, судом встановлено, що 15.01.2021 апаратом Бучанської районної ради було подано запит до всіх інстанцій, включаючи Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК), а 26.01.2021 відповідачем було отримано відповідь від НАЗК (лист від 19.01.2021 № 49-01/3484/21), згідно якого, зважаючи на відсутність станом на 19.01.2021, декларації ОСОБА_1 за 2020 рік, НАЗК залишає без розгляду запит щодо проведення перевірки відомостей стосовно ОСОБА_1 .

Тобто, з наведеного вбачається, що вказаним листом НАЗК повідомило, що не може розглянути запит відповідача про проведення спеціальної перевірки позивача, оскільки відсутні дані щодо подання позивачем декларації за 2020 рік.

Водночас залишення без розгляду запиту, на переконання суду, не може вважатись не проходженням позивачем спеціальної перевірки, натомість, зобов`язувало відповідача повідомити про вказане позивача та надати можливість виправити недоліки та/або надати відповідні пояснення щодо проходження спеціальної перевірки.

Проте відповідач не надав суду доказів на підтвердження інформування позивача про вказаний лист НАЗК, оскільки такий лист було направлено безпосередньо відповідачу.

Слід звернути увагу, що 04.02.2021 позивачем все ж таки було подано декларацію за 2020 рік в Єдиний державний реєстр декларацій уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що останній, як він стверджує, повідомив апарат і голову районної ради. Однак 05.02.2021 не зважаючи на інформацію щодо подачі позивачем декларації, голова районної ради видав резолюцію, а також дав доручення керівнику юридичного відділу Бучанської районної ради Підлісному С. відправити лист від НАЗК на розгляд постійної комісії Бучанської районної ради з питань регламенту, етики, законності, контролю за виконанням рішення районної ради, рад територіальних громад та депутатської діяльності.

16.02.2021 позивач подав особисто до НАЗК пакет документів, а 23.02.2021 на адресу ради надійшла відповідь від НАЗК, в якому агентство направило результати спеціальної перевірки стосовно позивача, разом із додатками та довідками. В листі від НАЗК зазначено, що документи були прийняті, розглянуті, перевірка здійснена, а інформація по її проведенню надана. Також, в результатах спеціальної перевірки зазначено, що за результатами спеціальної перевірки розбіжностями між відомостями в розділах 8 та 9 не встановлено. Додатково, був наведений список 6 розбіжностей, який стосується відсутності інформації про майно позивача у базах НАЗК. У листі зазначено, що у разі встановлення розбіжностей надається можливість претенденту на посаду протягом п`яти днів надати письмове пояснення за таким фактом. Також вказано, що результати пояснень надаються органу, на посаду в якому претендує особа. В листі також вказано, що повторного проведення спеціальної перевірки за результатами пояснень, на посаду в якому претендує особа, Законом не передбачено. До листа додається довідка з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, де вказано, що інформація щодо ОСОБА_1 відсутня. Цей лист від НАЗК був відправлений на адресу ради.

Тож, відповідно до інформації від НАЗК від 23.02.2021 № 49-01/10023/21, позивач пройшов спеціальну перевірку щодо достовірності відомостей, зазначених особою в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020, однак НАЗК вказало на наявність розбіжностей.

За змістом частини 2 статті 58 Закону № 1700-VІІ, у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки, надається можливість претенденту на посаду протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.

У ч. 2 ст. 58 Закону України «Про запобігання корупції», розмежовано такі поняття: "розбіжності у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік" та "встановлення факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей". Так само є відмінними і правові наслідки, із якими закон пов`язує наявність однієї або іншої обставини. У випадку наявності розбіжностей, закон надає особі можливість протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність, а у випадку встановлення факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей наслідком є повідомлення протягом трьох робочих днів про виявлений факт правоохоронних органів та відмова претенденту у призначенні (обранні) на посаду.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надав позивачу можливість надати пояснення, чим порушено процедуру, визначену чинним законодавством.

Суд вважає, що дане порушення з боку суб`єкта публічного права не є формальним, оскільки такий недолік спричинив наслідки, які унеможливили реалізацію позивачем своїх прав та відповідно їх захист.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що протягом п`яти робочих днів пояснення від позивача не надходили, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про ознайомлення чи повідомлення позивача про надходження результатів спеціальної перевірки від НАЗК.

Так, 23.02.2021 НАЗК надало результати перевірки, а на наступний день, 24.02.2021, відповідачем було винесено розпорядження «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » та звільнено позивача з займаної посади, у зв`язку із непроходженням спеціальної перевірки, що не може бути підтверджено судом, оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного розпорядження, останній все ж таки її пройшов та мав право надати пояснення щодо виявлених розбіжностей/неточностей.

Відтак, повноваження позивача, як заступника голови районної ради могли бути припинені без прийняття радою відповідного рішення, однак лише у разі не проходження ним спеціальної перевірки, хоча, за даних фактичних обставин, підстав вважати позивача таким, що не пройшов спеціальну перевірку немає. Повторного проведення спеціальної перевірки за результатами розгляду пояснень та виправлення розбіжностей органом, на посаду в якому претендує особа, Законом не передбачено.

При цьому суд вважає, що питання вчасного/невчасного подання позивачем декларації до НАЗК за 2020 рік, не має визначального значення для вирішення даного спору, адже породжує (може породжувати) для позивача інші наслідки, які не є предметом даного спору.

Щодо чинності складеної відповідачем довідки про результати спеціальної перевірки щодо позивача та її наслідків, суд зазначає, що довідка про результати спеціальної перевірки, в якій відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. За своєю правовою природою така довідка є службовим документом, який фіксує факт проведення спеціальної перевірки і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для її проведення. Довідка про результати спеціальної перевірки не породжує обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в ній обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ній висновки. Отже, довідка про результати спеціальної перевірки є лише носієм певної інформації. Водночас, обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Таким чином, правова природа такої довідки унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправною і скасування довідки про результати спеціальної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 826/13810/16, Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року в справі №П/800/526/17, від 22 березня 2018 року в справі №П/9901/135/18, від 10 травня 2018 року в справі №П/9901/385/18, від 17 жовтня 2018 року в справі № 9901/591/18.

У частині доводів сторони відповідача про те, що оскаржуване розпорядження не має правових наслідків, оскільки є актом індивідуальної дії, одноразового застосування і вичерпує дію фактом його виконання, має інформаційних характер і містить вказівки виключно для апарату і не порушує права позивача, суд вважає вказані доводи необґрунтованими та помилковими, позаяк, аналізуючи його зміст, зокрема п. 1, чітко вбачається, що ним було припинено повноваження заступника Бучанської районної ради без припинення повноважень депутата з моменту оголошення даного розпорядження на сесії ради, тож впливає на права та інтереси позивача.

Відтак, аналізуючи вказане вище законодавство України та хронологію подій, пов`язаних із прийняттям оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що повноваження позивача як заступника голови Бучанської районної ради Київської області припинені з порушенням вимог чинного законодавства України оскільки, по-перше, розпорядження Голови Бучанської районної ради Київської області, прийняте 24 лютого 2021 року, базувалося на висновках, викладених у протоколі № 3 від 17 лютого 2021 року Комісії з питань регламенту, етики, законності, контролю за виконанням рішення районної ради, рад територіальних громад та депутатської діяльності Бучанської районної ради VIII скликання Київської області. В свою чергу висновки вказаної Комісії ґрунтувалися на листі НАЗК від 19 січня 2021 року № 49-01/3484/21, яке повідомило про залишення без розгляду запиту про проведення перевірки відомостей стосовно позивача через відсутність декларації за 2020 рік та Довідки про перевірку, у якій був відображений цей факт.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач був ознайомлений із листом НАЗК від 19 січня 2021 року № 49-01/3484/21 та мав можливість надати пояснення, а відповідач, в свою чергу, - їх розглянути та врахувати/неврахувати під час складення Довідки про перевірку. Крім того, тільки у рішенні від 19 березня 2021 року, прийнятому на пленарному засіданні чергової 6 сесії відповідача, під час якого припинено повноваження позивача як заступника голови без припинення повноважень депутата Бучанської районної ради Київської області, зазначено про необхідність ознайомлення позивача із Довідкою перевірки.

По-друге, станом на дату прийняття оскаржуваного розпорядження до відповідача надійшов лист НАЗК від 23 лютого 2021 № 49-01/10023/21 з Результатами перевірки декларації позивача, на які позивач 11 березня 2021 року надав відповідачу свої письмові пояснення та копії підтверджуючих документів. Проте, в супереч вимогам частини третьої статті 58 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 12, 15 Порядку проведення перевірки відповідач: не повідомив письмово позивача про результати розгляду його пояснень щодо Результатів перевірки декларації, не склав Довідку про перевірку за результатами розгляду Результатів перевірки декларації позивача та не надав можливості позивачу ознайомилися із нею (Довідкою про перевірку, складеною за результатами розгляду Результатів перевірки декларації позивача, надісланих відповідачу листом НАЗК від 23 лютого 2021 № 49-01/10023/21).

Таким чином, за наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Бучанської районної ради Київської області від 24 лютого 2021 року № 38-к/тр «Про припинення повноважень ОСОБА_1 », є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю. Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. У свою чергу, рішення суду про поновлення на посаді завжди носить зобов`язальний характер.

Отже, визнання протиправним та скасування розпорядження від 24.02.2021 № 38-к/тр, тягне за собою поновлення позивача на посаді заступника голови Бучанської районної ради Київської області, тобто, у становище, яке існувало до ухвалення такого рішення.

За наведених обставин суд доходить висновку, що оскаржуване розпорядження було прийняте з порушенням встановленої процедури, у зв`язку із чим, підлягає скасуванню з поновленням позивача на посаді заступника голови районної ради.

Також підлягає задоволенню, як похідна, і позовна вимога щодо виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, враховуючи, що учасниками процесу не було надано суду жодних пояснень щодо підстав нарахування та обґрунтованого розрахунку, правильність якого повинна бути перевірена судом, суд з метою забезпечення ефективного способу захисту порушеного права вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При прийнятті рішення суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі "Перес проти Франції" ("Perez v. France", заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі "Артіко проти Італії" (Artico v. Italy), пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно "заслухані", тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі "Ван де Хурк проти Нідерландів" (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі "Пелекі проти Греції" (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як "довільне" з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до "заперечення справедливості" (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

У контексті оцінки доводів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін суд вважає, що ключові аргументи доводів та міркувань учасників процесу отримали достатню оцінку.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог, відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат, на даний час, відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Бучанської районної ради Київської області від 24 лютого 2021 року № 38-к/тр «Про припинення повноважень ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 з 20.03.2021 на посаді заступника голови Бучанської районної ради Київської області .

Зобов`язати Бучанську районну раду Київської області (08292, Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, 12, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

повний текст рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 13.06.2022

Суддя Панченко Н.Д.