Справа № 160/26972/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправне рішення пенсійного органу порушує право позивача на належний розмір пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 вирішено перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні.
Суддя Калугіна Н.Є. з 16 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року перебувала на лікарняному та у щорічній відпустці.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано клопотання, згідно якого останній просив залучити в якості відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про залучення відповідача - задоволено.
Роз`яснено співвідповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ухвалу суду отримав, проте право надання відзиву на позовну заяву не скористався.
За змістом ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представники сторін у судове засідання не прибули, були повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представниками Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надані клопотання про розгляд справи за відсутності уповноважених представників управління.
Згідно вимог ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 07.10.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №36 від 12.10.2021 відмовлено у призначенні пенсії за віком і пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала відсутність пільгового стажу. Також рішенням повідомлено, що періоди роботи позивача за Списком №2 з 01.01.1992 по 14.12.1998, з 16.12.1998 по 03.11.1999, з 16.03.2006 по 12.06.2006, з 13.06.2006 по 06.09.2006 не зараховані з огляду на відсутність посилання на Список №2 у постанові КМУ та відсутність атестації за вказані періоди.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.12.2021 за вих. №42704-33992/М-01/8-0400/21 вказане рішення направлено на адресу позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

За приписами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України (далі - Список № 2).

Пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено право на призначення пенсії на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Отже, законодавством гарантовано право на пільгову пенсію тим особам, які мають не менше половини встановленого спеціального стажу - для чоловіків це не менше 6 років і 3 місяців роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Це ж встановлено п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 20 вказаного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Верховний Суд у своїй постанові від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а дійшов до висновку, що: «...основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до №1788-ХІІ. Посилання відповідача на необхідність надання ОСОБА 1 довідки про уточнюючий характер роботи та документи про атестацію робочого міст, колегія суддів КАС ВС вважає безпідставними з огляду на наявність відповідних записів у трудовій книжці позивача, яка в свою чергу є основним доказом на підтвердження відповідного трудового стажу працівника при вирішенні питання призначення пільгової пенсії за віком, уточнюючі довідки та документи про атестацію робочого місця є допоміжними доказами, які варто пропонувати надати особі виключно в випадках передбачених пенсійним законодавством.

Як вбачається з трудової книжки № НОМЕР_3 позивача, останній у періоді з 01.01.1992 по 14.12.1998 працював помічником машиніста тепловозу.

Згідно змісту довідки № 95 від 15.09.2021, що видана АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» (код за ), позивач у період з 01.01.1992 по 14.12.1998 позивач виконував роботу в шкідливих умовах праці, займаючи посаду помічника машиніста тепловозу.

Пунктом 20 Порядку №637 від 12.08.1993 передбачено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зазначає, що вказана довідка повністю відповідає формі, затвердженої додатком 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637.

Отже, записами в трудовій книжці та довідкою, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що позивач у спірний період працював на посаді помічника машиніста тепловозу.

Згідно Списків професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються пільгами на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.91 № 10, які були чинні на час роботи позивача машиністом тепловозу у спірний період, передбачені пільги виключно машиністам і помічникам машиністів, тепловозів, електровозів, дизель поїздів, електропоїздів, які безпосередньо здійснюють організацію і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах.

На момент працевлаштування позивача на посаду помічника машиністу тепловозу не втратила чинності Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, підрозділом 1 розділу XXX якої передбачено, що помічник машиніста тепловозу входить до Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з тяжкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 затверджений список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Відповідно до цього списку, посада помічника машиніста тепловозу є посадою, працівники якої користуються правом на пенсію за вислугу років.

Щодо відсутності атестації робочих місць, суд зазначає, що такі обставини не залежать від волі особи, яка звертається за призначенням пенсії, а тому не може бути поставлена в залежність призначення пенсії.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови від 01.08.1992 № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація мас проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно із яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочих місць, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2. відповідно до пункту «б» етап і 13 Закону №1788-XII.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить суд зобов`язати Головне управління зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 14.12.1998, тоді як оскаржуваним рішенням пенсійним органом не зараховані інші періоди роботи позивача включно зі спірним, які не є предметом спору, суд дійшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.10.2021 №36 є протиправним та підлягає скасуванню у частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 14.12.1998 у АТ «ДНІПРОВАЖМАШ».

Частиною другою статті 245 КАС України, визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 01.01.1992 по 14.12.1998 у АТ «ДНІПРОВАЖМАШ».

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Відносно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивач надав, а суд дослідив наступні документи: договір про надання правової допомоги від 06.12.2021 №06122102; акт виконаних робіт від 20.12.2021; рахунок-фактура на оплату наданих послуг від 06.12.2021 №06122102; платіжне доручення від 20.12.2021 на суму 4200,0 грн.

Згідно п.1.1 договору від 06.12.2021 виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу, поіменно в переліку послуг, зазначених у п.1.2 цього договору, а замовник зобов`язується сплатити грошові кошти за надані послуги.

За змістом п.1.2 договору від 06.12.2021 перелік юридичних послуг, види та обсяг допомоги, що надається: позов до суду.

У відповідності до акту виконаних робіт від 20.12.2021 виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу: складання позову до суду.

Дослідивши зміст договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 06.12.2021 №06122102, судом встановлено, що він укладений між ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" в особі директора Чорної-Паршикової Ганни Віталіївни, яка діє на підставі Статуту та ОСОБА_1 (позивачем у даній справі).

Предметом договору є надання юридичних послуг/правової допомоги, поіменно в переліку послуг, зазначених в п. 1.2 цього договору. Пунктом 1.2 договору сторонами врегульовано, що юридичними послугами, що надаються є тільки "позовна заява до суду".

Однак, юридичні послуги за цим договором позивачу були надані особою, яка не має статусу адвоката, адже в матеріалах відсутні докази наявності у директора ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" Чорної - Паршикової Ганни Віталіївни статусу адвоката, як-то: свідоцтво адвоката на зайняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката.

Доказів надання позивачу юридичних послуг/правової допомоги в межах цієї справи іншими особами, які знаходяться у трудових відносинах з ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" та мають статус адвоката, в матеріалах справи також відсутні.

Крім того, ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" не має статусу адвокатського об`єднання або адвокатського бюро, тобто не є особою, яка у відповідності до норм Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI, має право здійснювати представництво або надавати інші види професійної правничої допомоги.

Зазначене унеможливлює суд розподілити витрати на правничу допомогу в розмірі 4200,0 грн., оскільки для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи повинен подати докази отримання професійної правничої допомоги саме адвокатом, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4200,0 грн.

Стосовно сплаченого судового збору в межах даної справи, суд зазначає наступне.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 гривень.

Судом встановлено, що позивачем не надано до суду документ про сплату судового збору на суму 992,40 грн, тобто за ставками 2022 року.

Тоді як, позивачем позовну заяву подано до суду 23.12.2021.

Відтак, за подачу даного позову до суду позивач мав сплатити суму у розмірі 908,0 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

При цьому, комісія банку за сплату позивачем судового збору стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.10.2021 №36 у частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 14.12.1998 у АТ «ДНІПРОВАЖМАШ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 01.01.1992 по 14.12.1998 у АТ «ДНІПРОВАЖМАШ».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 302,66 грн (триста дві гривні 66 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вулиця Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 302,66 грн (триста дві гривні 66 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 14 червня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна