Справа № 200/8354/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року справа №200/8354/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 р. (у повному обсязі складено 06.12.2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/8354/21 (головуючий І інстанції суддя Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якій позивач просив:

- визнати неправомірним рішення відповідача від 16 лютого 2021 року (без номеру) про відмову в призначенні пенсії та скасувати його;

- зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду у справі повторно розглянути заяву від 11.02.2021 про призначення пенсії, із зарахуванням: до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду з 03.08.2016 по 31.12.2020; до страхового (загального) стажу періодів з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019;

- зобов`язати відповідача під час повторного розгляду заяви про призначення пенсії від 11.02.2021 застосувати віковий ценз 45 років передбачений п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, утримавшись від застосування вікового цензу 50 років передбаченого частиною 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII (а.с. 1-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року у справі № 200/8354/21 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 11.02.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням висновків суду у справі, зарахувати до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду з 03.08.2016 по 31.12.2020; до страхового (загального) стажу періодів з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 84-89).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що, оскільки професія головного геолога відсутня в переліку професій передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, Головне управління не має правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 03.08.2016 по 31.12.2020 до пільгового стажу роботи відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; згідно «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» (форма ОК-5) ОСОБА_1 встановлено, що за період роботи з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019 на підприємстві ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» відсутні відомості про щомісячне утримання суми страхових внесків до управління Пенсійного фонду України, що унеможливлює зарахування вищезазначеного періоду; станом на 11 жовтня 2017 позивач не досягла віку 50 років через що до неї не можуть застосовуватись норми статті 13 Закону № 1788 з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 22 грудня 2021 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11.02.2021 позивач звернулася до Селидовського об`єднаного управління ПФУ Донецької області через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою до про призначення пенсії згідно п.1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з заявою було надано скан-копії документів: - паспорту НОМЕР_10 ; - ідентифікаційного номеру; - трудової книжки від 04.01.1997; - диплому про навчання від 29.04.1996 (без додатку); - довідки про підземні спуски з шахти ВП шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 26/62 від 10.02.2021;

- довідки, що підтверджує пільговий характер роботи видані ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» № 32 від 10.02.2021; - свідоцтва про укладення шлюбу від 22.08.1998, від 01.09.2007; - накази про атестацію робочих місць ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» № 2 /33 ОТ від 28.04.2005, № 2/44 ОТ від 23.04.2010, № 2/35 від 06.03.2014;

- свідоцтва про народження дітей від 11.05.1999, від 09.10.2007, від 01.06.2010.

16.02.2021 Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області за наслідками розгляду заяви позивача прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії. Вказало, що за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу від 16.02.2021 страховий стаж позивача складає 22 років 09 місяців 20 днів та пільговий стаж за Списком № 1 складає 03 роки 08 місяців 22 дні. До пільгового стажу не зараховано період з 03.08.2016 по 31.12.2020 за професією головний геолог дільниці «управління» зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу в обліковому періоді на підприємстві ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська», так як постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 передбачені професії, зайнятість в яких повний робочий день в підземних умовах. Отже, якщо працівник, який мав право на пенсію за віком на пільгових умовах до введення в дію постанови № 461 (набрала чинності 03.08.2016) продовжує працювати за професією чи посадою, яку в постанові № 461 не зазначено, пільговий стаж йому зараховується до 02.08.2016 включно. Не зараховано до пільгового стажу періоди роботи головним геологом дільниці та геологом дільниці «управління» з 22.04.2013 по 15.05.2013, 15.07.2013 по 15.09.2013, з 25.11.2013 по 17.12.2013, з 28.01.2014 по 09.02.2014, з 15.03.2014 по 31.12.2014, так як згідно довідки про підземні спуски не відпрацьовано 50% робочого часу в облікових періодах на підземних роботах. Не зараховано до страхового стажу період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі, так як відсутні документи, підтверджуючі період навчання. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019 на підприємстві ВП 1-3 «Шахта 1-3 «Новогродівка» ДП «Селидіввугілля», оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до ДПС України (ОК-5 від 16.02.2021). Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. б-г ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ із змінами, б несеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII. На момент звернення положення Закону № 1058-IV не визнавались такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними. За таких обставин відмовлено позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців та з недосягненням вище вказаного пенсійного віку (а.с. 6-7).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Законом № 1058 визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. За змістом статті 1 цього закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за С писком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019 на підприємстві ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» через не сплату підприємством єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Абзацом 1 ч.1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058). За приписами 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058)

Згідно із п.10 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI (далі Закон № 2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема, ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

За унормуванням ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону № 1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм, вбачається, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019, оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за цей період.

Крім того, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періоду з 03.08.2016 по 31.12.2020 за професією головний геолог дільниці «управління» зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу в обліковому періоді на підприємстві ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська», оскілки постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 передбачені професії, зайнятість в яких повний робочий день в підземних умовах.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Проте, станом на момент виникнення трудових правовідносин позивача із ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» чинним був Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (надалі - Постанова №36).

Зазначеним Списком №1 була передбачена посада "головний геолог", яку обіймав позивач з моменту працевлаштування.

Відтак, підстав для відмови у зарахуванні періоду роботи на вказаній посаді у період з 03.08.2016 по 31.12.2020 не було, оскільки Постанова № 36 втратила чинність з 03.08.2016 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", внаслідок чого посада, яку обіймав позивач на момент звільнення " головний геолог" вже не передбачалася новою постановою.

При цьому, на переконання суду, робота на посаді, на якій позивач працював до моменту звільнення, має бути включена відповідачем до пільгового стажу, оскільки законодавчі зміни, якими посаду позивача виключено зі Списку № 1, на позивача не поширюються, натомість такі мають застосовуватися лише до працівників, які вступають у відповідні трудові правовідносини після запровадження цих змін.

Щодо визначення віку виходу на пенсію, суд виходить з наступного.

За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015.

В пункті 3 цього рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій у рішенні Верховного Суду від 17 грудня 2021 у справі № 160/9272/20 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

В цих судових рішенннях суд вказав на наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

На момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 у лютому 2021 року норми Закону № 1788-ХІІ були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом № 1788-ХІІ на момент виникнення спірних правовідносин. Отже, при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 орган ПФУ повинен був призначати позивачу пенсію за Законом №1788.

Наведене вище свідчить про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії, отже позовні вимоги є обґрунтованими.

На підставі викладених обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України окреслено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 р. у справі № 200/8354/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 8 червня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв