Справа № 480/12889/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Артеменка Сергія Юрійовича звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Сумській області ДМС України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № 25 від 02.04.2020, винесене начальником відділу організації запобігання протидії незаконній міграції, реадмісїї та видворення УДМС України в Сумській області про заборону ОСОБА_2 в`їзду в Україну терміном на 5 років.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є громадянином російської федерації, прибув у 2003 році до України з паспортом громадянина російської федерації, виданим Междурєченським УВС Кемеровської області 13.07.2000 та з того часу постійно перебував на території України. 30.06.2003 вироком Фастівського міського суду Київської області був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2008 засуджений за п.12 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.
12.03.2020 позивач звільнився з ДУ «Роменська ВК № 56» у зв`язку з відбуттям покарання. Позивач вказує, що за час відбування призначеного судом покарання повністю змінив своє відношення до життя, мав чисельні заохочення та увірував в Бога, з боку керівництва установи виконання покарань характеризується з позитивного боку. Відбуваючи покарання, неодноразово звертався до адміністрації та представника Міграційної служби України, які час від часу відвідували колонію, щодо отримання законних підстав для перебування на території України, однак йому пояснювали, що всі ці питання він має вирішувати після звільнення.
12.03.2020 біля виходу з ДУ «Роменська ВК № 56» був затриманий та доставлений до приміщення міграційної служби. Цього ж дня постановою начальника Роменського МВ УДМС позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 1700 грн. за порушення правил перебування в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні з 2003 року. Вказаний штраф був сплачений одразу, оскільки хотів якнайшвидше зустрітися з коханою людиною ОСОБА_3 , з якою познайомився в кінці липня 2016 року після того, як група віруючих з Рівненської області відвідували ДУ «Роменська ВК № 56».
Проте рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.03.2020 було задоволено адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про його примусове видворення та затримання до 6 місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. У зв`язку з чим 13.03.2020 позивача було відправлено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», де він чекав свого видворення, коли рішення суду було виконано.
Перебуваючи в російській федерації, позивач змінив свої прізвище та по-батькові: з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 25.12.2020.
20.03.2021 позивач прибув на територію України, а 16.04.2021 одружився з ОСОБА_3 . Після чого 21.04.2021 звернувся до Широківського районного сектору Державної міграційної служби України в Дніпропетровські області для отримання посвідки на тимчасове проживання. В ході оформлення документів позивач дізнався про наявність рішення про заборону в`їзду йому в Україну № 25 від 02.04.2020, копію якого отримав лише 05.10.2021.
Позивач вважає рішення таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Вказує, що стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» містить вичерпний перелік того коли та за яких підстав приймається рішення про заборону в`їзду в Україну. Вказує, що відповідач, як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, посилається на рішення Роменського міськрайонного суду м. Суми від 13.03.2020, яким примусово видворено за межі України громадянина РФ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не містить таких підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України, як рішення суду про видворення.
Крім того, підстава визначена відповідачем у рішенні, а саме частина 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не визначає своїм наслідком складання рішення про заборону в`їзду на територію України, оскільки регламентує порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства на виконання рішення суду про примусове видворення за межі України.
Отже, дії відповідача щодо винесення ним рішення про заборону в`їзду в Україну, позивач вважає незаконними, оскільки стосовно позивача немає інших будь-яких документів про застосування стягнень або інших не виконаних майнових зобов`язань перед державою, ним не вчинено жодних правопорушень, його перебування на території України не може створювати небезпеку для держави.
Ухвалою суду від 07.12.2021 було задоволено клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнано поважною причину пропуску позивачем строку для звернення з даним позовом до суду та поновлено ОСОБА_1 цей строк, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує. Вказує, що 04.03.2020 на адресу УДМС у Сумській області від Головного Управління національної поліції в Сумській області, в межах повноважень, надійшов лист за вих. № 189/03/16-2020, щодо примусового видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В листі повідомлялося, що 12.03.2020 з ДУ «Роменська виправна колонія №56» буде звільнено громадянина російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Суспільна небезпечність перебування на території України, на думку Головного Управління національної поліції в Сумській області, після закінчення терміну відбування покарання полягала у можливому здійсненні позивачем злочинної діяльності проти основ громадської безпеки і порядку, недоторканності державного кордону України, миру і безпеки людства, що несе у собі загрозу життєво важливим інтересам людини і громадянина, суспільства і держави. Головним Управлінням Національної поліції в Сумській області зауважено, що після відбування покарання згідно ст.1 п. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» позивач являтиметься нелегальним мігрантом через те, що, перебуваючи у місцях позбавлення волі, будучи фактично нелегальним мігрантом, не надав до відповідних органів документи з метою легалізації на території України, чи оформлення закордонного паспорту громадянина росії з метою виїзду з території України.
За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ЄІАС УМП установлено, що позивач на території України зареєстрованим не значиться, громадянства не набував, посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документувався.
Відтак, 12.03.2020 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні) та начальником Роменського МВ Управління ДМС України в Сумській області застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Штраф сплачений у повному обсязі.
Під час перебування на території України у Державній установі «Роменська виправна колонія №56» до підрозділів ДМС України щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України не звертався. З заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець не звертався.
13.03.2020 рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/633/20 громадянина РФ ОСОБА_4 видворено за межі території України та затримано строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до ПТПІ з метою забезпечення примусового видворення. Не погодившись з рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_4 оскаржив його до суду апеляційної інстанції та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 по справі № 585/633/20 у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовлено, а рішення Роменського міськрайонного суду залишено в силі.
Зважаючи на імперативні вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 02.04.2020 УДМС у Сумській області прийнято рішення № 25 про заборону в`їзду в Україну громадянину РФ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 5 років.
Оскаржуване рішення відповідач вважає законним та таким, що не підлягає скасуванню.
У поданій до суду відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою від 14.06.2022 у задоволенні клопотання про розгляд справи за участі представника позивача відмовлено.
Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 02.04.2020 № 25 УДМС у Сумській області заборонено в`їзд в Україну громадянину РФ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище та по-батькові змінено на підставі свідоцтва про зміну імені від 25.12.2020 на ОСОБА_1 (а.с. 13-14)) на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на 5 років (а.с. 17).
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 13 Закону № 3773-VI визначено загальні підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Згідно вимог ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.
З аналізу вказаних норм закону вбачається, що передбачений статтею 13 Закону № 3773-VI перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну не є вичерпним, як помилково вважає позивач, а ч. 1 ст. 30 цього Закону передбачено підставу для заборони в`їзду в Україну для окремої категорії осіб, а саме для іноземців чи осіб без громадянства, яких за рішенням адміністративного суду примусово видворено з України. При цьому строк, на який забороняється подальший в`їзд в Україну, в такому випадку є значно більшим, ніж визначений ст. 13 Закону № 3773-VI, та становить п`ять років.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.03.2020 у справі № 585/633/20 було задоволено позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 про примусове видворення та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, вирішено примусово видворити за межі території України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати ОСОБА_4 строком на 6 місяців, до 13 вересня 2020 включно, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Рішення в частині примусового видворення за межі України допущено до негайного виконання.
Вказане рішення постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 було залишено без зміни.
Отже, оскільки позивача за рішенням адміністративного суду примусово видворено з України, відповідачем правомірно прийнято рішення на виконання вимог ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років.
При цьому суд критично ставиться до посилань позивача на те, що стосовно нього немає інших будь-яких документів про застосування стягнень або інших не виконаних майнових зобов`язань перед державою, ним не вчинено жодних правопорушень, його перебування на території України не може створювати небезпеку для держави, зважаючи на те, що прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну в даному випадку не ставиться в залежність від встановлення вказаних позивачем обставин, а є наслідком прийняття судом рішення про примусове видворення з України.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність свого рішення і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Сумській області ДМС України про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска