Справа № 240/14911/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/14911/21

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Попової О. Г., суддів Капинос О.В., Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Росецької М.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву перегляд судового рішення у зв"язку із виключними обставинами по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Житомирського обласного військового комісаріату про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:
Представник Сірака Володимира Сергійовича звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Житомирський обласний військовий комісаріат у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 14 серпня 2020 року внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 грудня 2020 року №170;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність без урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача подати протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили звіт про його виконання.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, проте, відповідач протиправно відмовив у її призначенні та виплаті, чим порушив його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі №240/14911/21 відмовлено у задоволенні позову.

25.05.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у цій справі за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, тоді як саме вказану норму було засновано судами першої та касаційної інстанцій як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, що у відповідності до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України є підставою для перегляду рішення від 26.12.2019 року за виключними обставинами. Просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року у цій справі та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

У встановлений судом строк Міністерством оборони України надано до суду відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому в зазначено, що рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р(II)/2022 не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчилися до його ухвалення. Крім того, враховуючи, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову, таке судове рішення не може вважатися невиконаним у розумінні пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки не передбачає примусового виконання, а тому просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 залишити в силі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 відкрито провадження за виключними обставинами.

Ухвалою суду від 27.05.2022 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та призначено її проведення на 02.06.2022.

В судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції, представник заявника підтримав подану заяву, представник відповідача надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився.

Заслухавши виступ представника позивача, суд ухвалив: подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у складі військової частини А2900 з 08.07.2015 року по 31.01.2020 року.

30 жовтня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії ЖИА № 004772 від 30 жовтня 2015 року.

У зв`язку з цим була виплачена грошова допомога в сумі 24115, 00 грн.

В подальшому, з 14 серпня 2020 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, ТАК пов`язаного з захистом Батьківщини, про що видано довідку МСЕК серії 12 ААВ № 015863 від 17 серпня 2020 року.

Сірак В.С. звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги у зв`язку з пораненням, ТАК пов`язаним з захистом Батьківщини.

Згідно із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним в пункті 17 протоколу № 170 від 17 грудня 2020 року, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 4 статті 16-3 3акону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 24115,00 грн.

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі №240/14911/21 відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки дворічний строк позивачем з часу первинного встановлення інвалідності до встановлення 2 групи інвалідності, передбачений п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", не було додержано, тому спірне рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, прийняте у відповідності до вимог вказаного Закону.

Надаючи правову оцінку обставинам заяви позивача про перегляд рішення суду за виключними обставинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, який передбачає, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, станом на день прийняття оспорюваного рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачав обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

При цьому суд вважав, що невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причиново-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку.

Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України).

Колегія суддів враховує, що у пункті 2 резолютивної частини Рішення №1-р(II)/2022 визначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Окрім цього у ст.97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України "Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Рішення Конституційного Суду України в обов"язковому порядку поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

Такий правовий висновок вказано у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 4819/49/19.

Таким чином, пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII не підлягає застосуванню з 06.04.2022 року, що прямо встановлено Рішенням №1-р(II)/2022.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, наявність Рішення №1-р(II)/2022 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Також, колегія суддів враховує, що положеннями частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 365 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року, про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся представник позивача, у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена у справі № 808/2492/18, у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 755/4893/18 (755/18431/15-а), у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 805/550/16-а, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутності правових підстав для задоволення заяви Сірака Володимира Сергійовича про перегляд за виключними обставинами рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі №240/14911/21.

Разом з тим, суд звертає увагу, що після втрати чинності пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач має право повторно звернутись до відповідача із відповідною заявою з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалив:
Відмовити у задоволенні заяви Сірака Володимира Сергійовича про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року за виключними обставинами в адміністративній справі 240/14911/21.

Залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі №240/14911/21.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Судді О.В. Капинос

О.В. Лавренчук

Повне судове рішення складене 13 червня 2022 року