Справа № 280/10527/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10527/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 6 січня 2022 року в адміністративній справі № 280/10527/21 (суддя І інстанції - Семененко М.О.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати дії та рішення відповідача, повідомлено в листі № 55 від 16.06.2021 стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивача - протиправними, скасувати їх та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 21.03.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 6 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що позивач звернулась до суду з наданням посвідчення, виданого їй Державою Ізраїль, яке встановлює її особу. При цьому, закінчення терміну дії паспорту громадянина для виїзду за кордон не свідчить про припинення взаємних прав і обов`язків, а тільки вказує, що цей документ не може бути використаний за призначенням, тобто посвідчувати особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Вважає, що вимоги порядку № 22-1 щодо подачі документів про призначення пенсії були дотримані в повному обсязі.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 1998 році виїхала на постійне проживання до Ізраїля, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

На підтвердження особи позивача до позову надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 12.05.1996, дійсного до 12.05.2006. (а.с. 32 зв. бік)

21.03.2017 позивач через свого представника за довіреністю звернулась до Мелітопольського ОПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 06.04.2017 № 41/М-1 відповідачем представнику позивача надіслано повідомлення про відмову в призначенні пенсії від 28.03.2017 № 1854. В обґрунтування повідомлення зазначено про відсутність законних підстав для прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки у позивача відсутня реєстрації на території України, нею пред`явлено паспорт для виїзду за кордон, а не паспорт громадянина України та відсутня Угода між урядами України та Ізраїлю щодо пенсійного забезпечення громадян.

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернулась до суду з позовом про зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію за віком з 21.03.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року у справі № 320/4904/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зобов`язано відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 березня 2017 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації та компенсацією втрат частини доходів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 320/4904/17 постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову судом зазначено, що позивач не підтвердила свою належність до громадянства України, що є порушенням приписів 1.1, 2.2, 2.9 Порядку 22-1. Відтак колегія суддів прийшла до висновку про правомірність відмови відповідача у поновленні пенсії за віком, оскільки остання не надала належний документ (надано ізраїльське посвідчення особи та закордонний паспорт є недійсними), що підтверджує її особу.

Ухвалою Верховного суду від 27 липня 2018 року у справі 320/4904/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною каргою ОСОБА_1

25 березня 2020 року адвокатом Маламедом В.Б. до Управління надіслано адвокатський запит, відповідно до якого просить призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до поданої заяви 21.03.2017. До запиту надано, зокрема, засвідчена копія довідки про належність до громадянства України від 19.08.2019 № 6164/19-530-зг-189, оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про нарахування пенсії на банківський рахунок.

Листом від 31.03.2020 Управлінням надано додаткову інформацію щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що згідно наданих документів (інформації) ОСОБА_1 на день подання заяви про призначення пенсії за віком (21.03.2017) постійно проживала (проживає на даний час) на території іншої держави (Ізраїль), тобто не виконуються умови, зокрема, статей 47,51 Закону №1058, пунктів 2.22, 2.23, 2.9 Порядку, а саме не надано документи, які підтверджують особу, яка звертається за призначенням пенсії, її вік та місце проживання (реєстрації) в Україні.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 280/3546/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року зазначене рішення Запорізького окружного адміністративного суду скасовано, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву представника Меламеда В.Б. в інтересах ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.03.2020. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що враховуючи, що позивачка своєю трудовою діяльністю отримала право на призначення пенсії за віком в Україні, колегія суддів доходить висновку, що обставини ненадання відповідачу документів на підтвердження реєстрації на території України не повинні розцінюватися останнім як підстави для відмови у призначенні пенсії за віком. Судом також встановлено, що звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачкою для ідентифікації особи додано посвідчення особи Міністерства внутрішніх справи Держава Ізраїль від 18.08.2014 (дійсно до 14.08.2024), довідку про належність до громадянства України від 19.08.2019 № 6164/19-530-зг-189, видане Посольством України в Державі Ізраїль.

Управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 55 від 16.06.2021, яке обґрунтовано тим, що до запиту від 25.03.2020 не долучено нову заяву з усіма необхідними документами для призначення пенсії, в тому числі документ, що посвідчує особу заявника. Ксерокопія довідки від 19.08.2019 № 6164/19-530-зг-189, виданої посольством України в Державі Ізраїль, не є документом, що посвідчує особу заявника та громадянство України. Новий паспорт громадянина України для виїзду закордон заявником надано не було. До страхового стажу неможливо врахувати періоди згідно трудової книжки від 29 08 1977 НОМЕР_4 , а саме:

- період трудової діяльності з 11.07.1977 по 26.08.1977, оскільки запис не завірений печаткою установи;

- період безробіття з 19.08.1992 по 10.02.1995, оскільки в записах про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю не зазначено дати та номер розпоряджень.

На сторінці 41 трудової книжки внесено тільки прізвище, ім`я та по батькові особи, а відповідно до п.п. 2.2. п. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України № 58 від 29.07.1993 та зареєстрованим в Мінюсті України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58) відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження.

До страхового стажу неможливо зарахувати період навчання:

- в Мелітопольському технікумі гідромеліорації та механізації сільського господарства з 01.09.1974 по 26.06.1978 згідно диплому від 27.06.1978 НОМЕР_3, оскільки відсутній документ про зміну прізвища. Свідоцтво про шлюб до електронної пенсійної справи не долучено.

Представниками ОСОБА_1 30.06.2021 отримано лист відповідача № 0800-0217-8/44098 від 30.06.2021, в якому повідомлено про прийняте рішення № 55 від 16.06.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. (а.с. 20)

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, представник позивача звернувся в інтересах позивача до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 щодо необхідного пакету документів, у тому числі оригіналів та належним чином засвідчених копій документів. Крім того, за результатами розгляду поданих документів органом, що призначає пенсію, встановлено невідповідності, які не дають змоги зарахувати до страхового стажу позивача певні періоди., стосовно чого в позові не наведено жодних аргументів, отже позивач не оспорює відмову в призначенні пенсії з цих підстав. Також суд зазначив, що подане представником позивача посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Державою Ізраїль від 18.08.2014, не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку № 22-1.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 44 вказаного Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 1 Порядку № 22-1 (в редакції на момент звернення із запитом від 25 березня 2020 року) заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 4.2 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 4.3 Порядку №22-1).

З огляду на вказане правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не додержано імперативної вимоги Порядку № 22-1 стосовно надання документів про стаж, вік та заробітну плату виключно в оригіналах.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, проте реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана ним без додержання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України при розгляді заяви позивача діяв правомірно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 805/465/18-а та від 21.12.2021 у справі № 540/1588/19.

Крім того, з огляду на приписи п. 2.9 Порядку № 22-1 апеляційний суд зазначає, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії, повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Як зазначалось вище, представником позивача надані паспорт громадянина України для виїзду за кордон, термін дійсності якого сплинув 12 травня 2006 року, та посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

З аналізу зазначених приписів Порядку № 22-1 слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком № 22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України правильно відмовив позивачці у задоволенні її заяви про призначення пенсії.

Так, представником позивача всупереч приписам п. 2.9 Порядку № 22-1 подано копію паспорта, який не є чинним, оскільки термін його дії сплинув 12 травня 2006 року, а посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, оскільки таке посвідчення засвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI, а Положення Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 4 червня 2002 року № 113, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Аналогічні правові висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 540/1429/21.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 6 січня 2022 року в адміністративній справі № 280/10527/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко