Справа № 120/3188/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/3188/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Жмеринської міської ради (вул. Центральна, б. 4, м. Жмеринка, Вінницька обл., 23100)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Жмеринської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 052108400:04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність позивачеві та зобов`язання відповідача на найближчому пленарному засіданні відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та передати її у власність позивачеві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність. Однак, станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідачем не розглянуто поданий проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, чим порушено ч. 9 ст. 118 ЗК України, а саме: не прийнято жодного рішення у строк, встановлений законом. На думку позивача, відповідач при розгляді клопотання допустив протиправну бездіяльність, чим створив перешкоди у реалізації конституційних прав на отримання земельної ділянки безоплатно у власність. Тому, з метою зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 13.04.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.05.2022 року за вх. № 26702/22 відповідачем подано відзив на позов. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що 15.07.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади. З метою прийняття рішення «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність» на користь позивача зазначений проект рішення 13.09.2021 року було розміщено на офіційному сайті відповідача для подальшого винесення на розгляд чергового засідання сесії міської ради, яке відбулося 28.09.2021 року. Проте за результатами поіменного голосування на 14 сесії міської ради 8 скликання 28.09.2021 року депутатами відповідачами вказаний проект рішення «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність» не прийнято: 23 за, 0 проти, 10 утрималися, 6 не голосували, 6 відсутні. В свою чергу, проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів депутатів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову у задоволенні клопотання. Листом від 29.09.2021 року за вих. № 184/ЗВ-01-09 позивача було повідомлено про результати голосування за вищезазначений проект рішення, засідання якої відбулося 28.09.2021 року.

11.10.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади. Проте за результатами поіменного голосування на 16 сесії міської ради 8 скликання 01.12.2021 року, депутатами відповідача вказаний проект рішення «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» не прийнято: 10 за, 0 проти, 14 утрималися, 11 не голосували, 0 відсутні. Листом від 02.12.2021 року за вих. № 00176/1434 позивача було повідомлено про результати голосування за вищезазначений проект рішення, засідання якої відбулося 01.12.2021 року.

16.12.2021 року позивач позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади. Проте за результатами поіменного голосування на 19 сесії міської ради 8 скликання 17.02.2022 року депутатами відповідача вказаний проект рішення «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» не прийнято: 3 за, 0 проти, 5 утрималися, 27 не голосували, 0 відсутні. Листом від 18.02.2022 року за вих. № ЗВ-01-09/2007 позивача було повідомлено про результати голосування за вищезазначений проект рішення, засідання якої відбулося 17.02.2022 року.

Таким чином, відповідач діяв у спосіб та у межах, передбачених чинним законодавством.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

15.07.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади.

28.09.2021 року на розгляд 14 сесії 8 скликання винесений проект рішення ради Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області», що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" 23 депутати, "проти" 0, "утримались" 0, "не голосували" 6, «відсутні» - 6. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у відомості про поіменне голосування.

Листом від 29.09.2021 року за вих. № 184/ЗВ-01-09 відповідач повідомив позивача, що заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності на території Почапинецько старостинського округу площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства було включено до проекту рішення 14 сесії відповідача «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність», засідання сесії якої відбулося 28.09.2021 року, проте рішення за результатами голосування не прийнято.

11.10.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади.

01.12.2021 року на розгляд 16 сесії 8 скликання винесений проект рішення ради Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області», що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" 10 депутатів, "проти" 0, "утримались" 14, "не голосували" 11, «відсутні» - 0. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у відомості про поіменне голосування.

Листом від 02.12.2021 року за вих. № 00176/1434 відповідач повідомив позивача, що заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності на території Почапинецько старостинського округу площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства було включено до проекту рішення 14 сесії відповідача «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність згідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області», засідання сесії якої відбулося 01.12.2021 року, проте рішення за результатами голосування не прийнято.

16.12.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади.

17.02.2022 року на розгляд 19 сесії 8 скликання винесений проект рішення ради «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області», що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" 3 депутатів, "проти" 0, "утримались" 5, "не голосували" 27, «відсутні» - 0. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у відомості про поіменне голосування.

Листом від 18.02.2022 року за вих. № ЗВ-01-09/2007 відповідач повідомив позивача, що заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності на території Почапинецько старостинського округу площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства було включено до проекту рішення 14 сесії відповідача «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність згідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області», засідання сесії якої відбулося 17.02.2022 року, проте рішення за результатами голосування не прийнято.

Не погоджуючись з цим, за захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до відповідача, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі ч. 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з ч. 9, 10 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на етапі затвердження відповідачем, як уповноваженим органом місцевого самоврядування, розробленого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Почапинецького старостинського округу та передачі у власність.

При цьому враховуються висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 30.05.2018 року у справі № 127/16433/17, від 28.11.2018 року у справі № 820/4219/17, від 16.01.2019 року у справі № 361/2562/16-а та від 22.01.2019 року у справі № 371/957/16-а.

Чинним законодавством визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Ч. 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Суд наголошує, що при вирішенні питання про затвердження/відмову в затвердженні проекту землеустрою відповідач здійснює владно-управлінські функції на підставі закону та від імені держави вирішує питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування громадянам.

Тобто, відповідне рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання, покладених на нього, завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України та спрямований на їх реалізацію.

Від так за своєю юридичною природою рішення про затвердження або відмову в затвердженні вказаного проекту має відповідати формі розпорядчого документа.

Правовий статус відповідача визначає ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом, позивач тричі звертався до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Почапинецької сільської ради Жмеринської міської територіальної громади. На розгляд відповідних сесій виносилися проекти рішень ради «Про безоплатну передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області». За результатами голосувань за вказаний проект рішення не були прийняті.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові № 454/160/17 від 09.07.2021 року, які полягають у тому, що результати голосування не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Суд наголошує на тому, що протоколи сесій 8 скликання з поіменним голосуванням не є рішенням органу місцевого самоврядування, яке мало бути прийняте за результатом розгляду заяви позивача.

У даній справі, за наслідками розгляду заяви позивача, в силу вимог ЗК України та ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідач був зобов`язаний прийняти відповідне управлінське рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дані обставини підтверджують протиправну бездіяльність відповідача.

При прийнятті рішення у даній частині позовних вимог, суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 23.11.2021 року у справі № 580/704/21.

Крім цього, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд також враховує висновки Верховного Суду у постанові № 454/160/17 від 09.07.2021 року, які полягають у тому, що результати голосування не відображують мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження та не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Не вирішення відповідачем заяви позивача; не голосування частини депутатів попри їх присутність за будь-який із можливих варіантів (за, проти, утримався); не прийняття відповідного рішення відповідачем "за" чи "проти" по заяві позивача у визначений законом строк, свідчить про протиправну бездіяльність.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати поіменного голосування, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися відмовою у затвердженні вказаної документації.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про затвердження чи відмову у його затвердження, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Відтак за обставин, коли позивач дотримався встановленої законом процедури та подав на затвердження відповідача проект землеустрою, а відповідач, будучи уповноваженим органом влади, без наведення жодних мотивів, не прийняв відповідне рішення, то, на переконання суду, негативні наслідки від такої поведінки органу влади не можуть перекладатися на фізичну особу.

З огляду на викладене та враховуючи очевидність протиправної поведінки відповідача, якою порушуються основоположні права позивача, суд вважає з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах, визнати протиправною бездіяльність відповідача в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 052108400:04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність позивачеві.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача на найближчому пленарному засіданні відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та передати її у власність позивачеві, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи обставини справи та систематичну бездіяльність відповідача, суд з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача вважає за належне зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та передати її у власність позивачеві.

Водночас суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою на найближчому пленарному засіданні, з огляду на запроваджений на території України воєнний стан.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Додатково суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

21.04.2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 року № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 год. 25.04.2022 року строком на 30 діб, до 25.05.2022 року.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 року № 341/2022 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 23.08.2022 року).

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ЗК України.

Так, вказаним законом р. X «Перехідні положення» ЗК України доповнено п. 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрема, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

За таких обставин, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 454 грн. 00 коп..

Щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за доцільне відмітити, що КАС України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 та 383 КАС України, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Жмеринської міської ради в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 052108400:04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Жмеринську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2505 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства та передати її у власність ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Жмеринської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн. 00 коп..

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Жмеринська міська рада (вул. Центральна, б. 4, м. Жмеринка, Вінницька обл., 23100)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.06.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна