Справа № 320/8295/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м.Київ № 320/8295/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Київській області щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 251 965,94 грн., в т.ч. пені в сумі 497,93 грн., як безнадійного;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області прийняти рішення та списати безнадійний податковий борг ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 251 965,94 грн., в т.ч. пені в сумі 497,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки податковий борг позивача виник у 2014 році, та не стягнутий відповідачем у межах 1095 днів з моменту його виникнення, він вважається безнадійним та має бути списаний відповідачем.

Ухвалою суду від 30.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що дійсно згідно з інтегрованою карткою платника податків позивача наявна заборгованість по податку на доходи фізичних осіб у сумі 251 965,94 грн, який виник у 2014 році у результаті несплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань та нарахованої пені за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання. Зазначене, на думку відповідача, свідчить, що позивачем не виконується обов`язок, передбачений ст. 67 Конституції України та п.16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України щодо своєчасної сплати податків і зборів. Також, відповідач наголосив, що списання безнадійного податкового боргу стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин). На цих підставах, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, подав відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що відповідач у супереч вимогам Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений Міністерством доходів і зборів України №577 від 10.10.2013, не виконує своїх обов`язків та не здійснює законні та правомірні дії. Також, позивач наголосив, що відповідач жодним чином не обґрунтував безпідставність поданого позивачем позову та безпідставність чи неправомірність списання податкового боргу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим Броварським РВ ГУМВС України в Київській області 24.09.1998 (а.с. 46-48).

28.04.2014 позивачем подано до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, у якій самостійно було визначено зобов`язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 274329,12 грн.

Вказана сума коштів є додатковим благом, отриманим позивачем внаслідок анулювання заборгованості за кредитним договором від 14.06.2007 №39.29-50/802к.

Термін сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами поданої декларації у сумі 274329,12 грн - 31.07.2014.

У вересні 2014 року позивачем частково сплачено податок у сумі 22861,11 грн після граничного терміну сплати, а саме - 23.09.2014, внаслідок чого відповідачем нараховано пеню за несвоєчасну сплату податку у розмірі 497,93 грн. Борг з податку з доходів фізичних осіб склав - 251468,01 грн.

Оскільки сплатити всю суму зобов`язання одним платежем у позивача можливості не було, він звертався до відповідача з заявою про розстрочення зазначеного податкового зобов`язання строком на три роки, проте відповідач відмовив у задоволенні такої заяви.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 також було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача розстрочити виплату грошового зобов`язання.

На теперішній час в інтегрованій картці позивача як платника податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, рахується заборгованість у сумі 251965,94 грн, у тому числі пеня у розмірі 497,93 грн.

У січні 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про списання безнадійного податкового боргу.

Однак, відповідач своїм листом від 16.02.2021 №2587/6/10а-36-12-16 повідомив позивача, що підстави для списання безнадійного боргу відсутні та рекомендовано сплатити такий борг.

Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2, 36.3 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19.1 статті 19 ПК України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють функції, зокрема, щодо відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Згідно з підпунктом 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріали справи свідчать, що податковий борг ОСОБА_1 виник на підставі поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи від 28.04.2014 №, яка була подана до Броварської ОДПІ за результатами 2013 року.

Відповідно до поданої декларації, платником задекларовано дохід за 2013 рік у розмірі 4259568,17 грн та відображено суму податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті у розмірі 274329,12 грн (рядок 13.1 декларації).

Термін сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами поданої декларації у сумі 274329,12 грн - 31.07.2014.

Відповідно до вимог пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 п. 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. 203.2 ст. 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За визначеннями, наданими підпунктами 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є грошовим зобов`язанням платника податків. Водночас, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, є податковим боргом.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року позивачем частково сплачено податок у сумі 22861,11 грн після граничного терміну сплати, а саме - 23.09.2014, внаслідок чого відповідачем нараховано пеню за несвоєчасну сплату податку у розмірі 497,93 грн. Борг з податку з доходів фізичних осіб склав - 251468,01 грн.

Станом, на 18.05.2021 в інтегрованій картці платника податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, рахується заборгованість у сумі 251965,94 грн, у тому числі пеня у розмірі 497,93 грн.

Відповідно до пункту 101.1. статті 101 ПК України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з пунктом 101.2. статті 101 ПК України, під терміном "безнадійний" розуміється: зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Згідно з пунктом 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

З приписів пункту 102.1. ст. 102 ПК України вбачається, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст.39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком №577.

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу II Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Врахувавши вказані норми законодавства та даних інтегрованих карток платника податків з доходів фізичних осіб податковий борг виник 28.04.2014, заходів по стягненню даного боргу відповідач не вживав, отже вказаний борг підпадає під ознаки безнадійного податкового боргу визначеного п.п.101.2.3 п.101.2 ст.101 Податкового кодексу України.

З огляду на вищенаведене, борг з податку фізичних осіб у розмірі 251965,95 грн, у тому числі пені у сумі 487,93 грн, є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем податкового органу, а саме електронному кабінету платника податків є протиправною, а зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 807/2097/16, у постанові від 09 липня 2019 року у справі № 0240/2269/18-а, у постанові Верховного Суду у постанові Верховного Суду 9 березня 2021 року № К/9901/27131/20.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 року у справі № 807/2097/16 (№ К/9901/99/17) зазначив, що у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч вимогам Порядку №577.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Доводи контролюючого органу про те, що такий борг не підлягає списанню як безнадійний, оскільки відсутні підстави для його списання, передбачених Порядком №577, було зроблено без дослідження усіх підстав визнання боргу «безнадійним».

Вказане твердження відповідача не ґрунтується на нормах законодавства, суперечать засадам Податкового кодексу України, порушують права позивача.

Так, матеріали справи свідчать, що при наявності у позивача податкового боргу, який фактично має статус безнадійного, відповідач не приймав рішення про списання безнадійного податкового боргу відповідно до положень Податкового Кодексу України та Порядку №577.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем було неправомірно, за відсутності правових підстав не проведено списання податкового боргу ОСОБА_1 з податку з доходів фізичних осіб та відмовлено у списанні такого згідно з заявою від 13.01.2021 (вхід.№4245/6 від 26.01.2021).

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Київській області щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення та списати безнадійний податковий борг, а саме борг з податку з доходів фізичних осіб у сумі 251 965,94 грн, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд дійшов висновку, що оскільки борг ОСОБА_1 у сумі 251965,94 грн є безнадійним, контролюючим органом проявлена протиправна бездіяльність у частині неприйняття рішення по цьому боргу відповідно до положень Порядку №577, то зобов`язання відповідача прийняти рішення про визнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним та його списання є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи принцип ефективного судового захисту, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про визнання боргу з податку з доходів фізичних осіб у сумі 251 965,94 грн безнадійним та його списання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому позов підлягає до задоволення.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн, сплачена відповідно до платіжного доручення від 13.07.2021 №0.0..1 (а.с.32).

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 251 965,94 грн., в т.ч. пені в сумі 497,93 грн., як безнадійного.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ - 44096797) прийняти рішення про визнання безнадійним та списання податкового боргу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 251 965,94 грн., в т.ч. пені в сумі 497,93 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ - 44096797) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.