Справа № 200/1203/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року Справа№200/1203/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.01.2022 року №3 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 21.12.2020 року, виплативши раніше ненараховану пенсію.

Позов обґрунтовувала тим, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (після звільнення зі служби в поліції, що відбулося з 10.04.2020 року).

Після захисту та відновлення її порушених прав рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі №200/5825/21, на виконання вказаного судового рішення Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та направило до відповідача необхідні документи для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в тому числі її заяву про призначення пенсії від 21.12.2021 року.

Проте відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні їй пенсії.

Вважала, що відповідачем порушено її право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним адміністративним позовом. Вважала, що таке право має бути відновлено і пенсію їй має бути призначено в строк не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (останній абз. ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 15.08.2000 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 року по 10.04.2020 року - службу в Національній поліції України (підтверджується довідкою-витягом з послужного списку від 12.05.2021 року). Має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 06.11.2015 року)

Під час проходження такої служби позивач з 29.07.2014 року до 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі/районах проведення антитерористичній операції; з 01.05.2018 року до 11.04.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи в районах та в період здійснення зазначених заходів (підтверджується довідками від 12.05.2021 року №2429/05/12-2021 та від 12.05.2021 року №2428/05/12-2021).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.04.2020 року №140 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч. 1 ст.77 (за власним бажанням) відповідно до розд. VII Закону України «Про Національну поліцію» з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 10.04.2020 року. В наказі зазначено, що вислуга років станом на день звільнення становила: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги - 19 років 07 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 08 місяців 26 днів.

30.03.2021 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із заявою, в якій просила, зокрема оформити та подати до органу Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом від 21.04.2021 року №111-157/12/02-2021 в задоволенні заяви було відмовлено.

Вказані обставини встановленні рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі №200/5825/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 року та набрало законної сили, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови у підготовці та направленні до органу Пенсійного фонду України документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років, яка становить 29 років 08 місяців 26 днів; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити та направити до відповідного органу Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно з п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивача від 21.12.2021 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як зазначено в рішенні органу Пенсійного фонду України (відповідача) від 06.01.2022 року №3, заява та документи про призначення пенсії за вислугу років надійшли від Головного управління Національної поліції Донецькій області та зареєстровані за вх. № 6196/5 від 28.12.2021 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.01.2022 року №3 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю:

- необхідної календарної вислуги років, що передбачена п. «а» ст. 12 вказаного Закону;

- страхового стажу, що передбачений п. «б» ст. 12 цього Закону та недосягненням заявницею 45-річного віку.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені такі види пенсії за цим Законом: довічна пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (ч. 2 ст. 1 Закону).

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Статтею 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

Пунктом 3 цієї Постанови визначені випадки зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (до яких належав позивач).

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, де Суд дійшов висновку про те, що, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Верховний Суд також зазначив, що є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і звернув увагу на необхідності врахування норм підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії.

Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 підтримав правову позицію, що викладена у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з положень до п.п. 1, 7, 12 (з урахуванням додатку №2 до п. 12) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, проведення розрахунку вислуги років належить до повноважень уповноважених структурних підрозділів відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади. Розрахунок вислуги років на пенсію складається за матеріалами особової справи та зазначається в поданні про призначення пенсії, які разом з іншими документами направляються до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

З розрахунку вислуги років позивача, що наведений в наказі про звільнення та в інших поданих до відповідача документах, вбачається, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, у неї наявний відповідний пільговий стаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393.

З огляду на наведене із зарахуванням на пільгових умовах такого часу проходження служби, позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Такий висновок суду ґрунтується на аналогічному правовому висновку Верховного Суду, що викладений в постановах від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18.

Вказані положення законодавства залишилися поза увагою суб`єкта владних повноважень, що призвело до неправомірної відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення.

Враховуючи наведене оскаржене рішення органу Пенсійного фонду України підлягає визнанню протиправним та скасуванню із зобов`язанням відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 21.12.2020 року.

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію

Відповідно до п. «б» ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає строки призначення пенсій, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Статтею 50 вказаного Закону також визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (останній абз. ст. 50).

Право на призначення пенсії у позивача виникло з 11.04.2020 року (з наступного дня після звільнення зі служби). Звернення за пенсією відбулося 21.12.2021 року (заява про призначення пенсії, з якою позивач пов`язувала позовні вимоги, датована 21.12.2021 року, і подання про призначення пенсії від 21.12.2021 року, про що також зазначено в оскарженому рішенні).

Отже, позивачу має бути призначена пенсія з 21.12.2020 року.

Щодо похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу раніше ненараховану пенсію, то суд вважає їх передчасними, оскільки пенсія позивачу ще не призначена, і, відповідно, вона ще не нарахована, тому заборгованість по ній утворитися не могла.

Доказів того, що після призначення та, відповідно, нарахування позивачу пенсії будуть порушені пенсійні права позивача, до суду не подано.

Захист непорушених прав на майбутнє, про що просила позивач в цій частині, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.01.2022 року №3, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 21.12.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 14 червня 2022 року.

Суддя Т.В. Логойда