Справа № 260/4552/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4552/21 пров. № А/857/7325/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Кушнерика М.П.

з участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року (суддя першої інстанції Маєцька Н.Д., м. Ужгород)

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищука М.П. про відкриття виконавчого провадження № 58432098 від 20.02.2019; скасування постанови головного державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищука М.П. про стягнення виконавчого збору № 48042022.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. від 20 лютого 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 58432098. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору винесена у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідач зазначив, що вищевказана постанова пред`явлена до виконання у межах строків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Проте у зв`язку з великим навантаженням при реєстрації виконавчих листів, вказаний виконавчий документ було зареєстровано 19.02.2019. Відповідач вважає, що відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2019

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, представник позивача Німець О.М. отримала телефонограму за вказаним нею номером телефону 01.06.2022 року о 11 год. 53 хв.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету відповідача 01.06.2022 о 17:18 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 липня 2015 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищук М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48042022 з примусового виконання виконавчого листа № 712/15088/12, виданого від 25 травня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 907365,67 грн.

26 червня 2018 року головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищуком М.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48042022 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Також 26 червня 2018 року головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищуком М.П. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 90736,56 грн. у виконавчому провадженні № 48042022.

20 лютого 2019 року головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищуком М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58432098 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 48042022 від 26 червня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець вживав заходи щодо забезпечення виконання виконавчого документу, так зокрема 26 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було вчинено дії, спрямовані на фактичне стягнення заборгованості щодо виконання виконавчого документа, що є заходами, які спонукають боржника до виконання своїх зобов`язань, передбачених виконавчим документом та в даному випадку мали б призвести до повного фактичного виконання з стягненням боргу виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Відповідно до постанови головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищуком М.П. стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 90736,56 грн. Такий виконавчий збір розрахований державним виконавцем у відповідності до вимог статті 27 закону № 1404. Отже, головний державний виконавець приймаючи оскаржену постану про стягнення з позивача виконавчого збору діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, постанова про стягнення виконавчого збору від 26 червня 2018 року ВП 48042022 є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення, строк пред`явлення до виконання три місяці. Однак, виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору відкрито відповідачем постановою від 20 лютого 2019 року, тобто після закінчення строку пред`явлення рішення до виконання. Отже, приймаючи таку постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржене. Також в апеляційній скарзі позивач не наводить доводів та міркувань незаконності рішення в цій частині. Тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Встановлено, що в постанові про стягнення виконавчого збору від 26 червня 2018 року ВП 48042022 вказано, що дана постанова є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення, строк пред`явлення до виконання три місяці.

Разом з тим, як правильно зауважив суд першої інстанції, виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документу (постанови про стягнення виконавчого збору) відкрито відповідачем постановою від 20 лютого 2019 року, тобто після закінчення строку пред`явлення рішення до виконання.

При цьому доводи апелянта про пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 26 червня 2018 року саме 26.06.2018 не підтверджені належними та допустими доказами.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 26 червня 2018 року закінчився, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58432098 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48042022 від 26 червня 2018 року, тому таку постанову необхідно скасувати.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 250, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
М. П. Кушнерик