Справа № 380/18687/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення та припису,-

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін;

- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 вересня 2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області винесено рішення № 27 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін, а також видано припис № 21/21 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін (далі також оскаржувані рішення та припис відповідно). Цими рішенням та приписом встановлено порушення Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» вимог порядку формування та застосування державних регульованих цін (тарифів) на послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій.

Зазначені рішення та припис позивач уважає протиправними та такими, що їх належить скасувати, з огляду на те, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Позивач стверджує, що із введенням в дію з 10 червня 2018 року Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189) суттєво змінилася система взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг і такої послуги як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін, і не підлягає державному регулюванню. Таким чином, з 10 червня 2018 року виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

При цьому позивач зауважує, що відповідно до статей 10, 12 Закону № 2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Беручи до уваги відсутність в Законі № 2189 положень про обов`язкове укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та на встановлення цін (тарифів) за їх надання у письмовій формі, ураховуючи норми цивільного законодавства, зміст правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг зазначається підприємством у помісячних квитанціях на оплату цих послуг, що й підтверджує укладення між підприємством, як надавачем послуг, і їх споживачами правочину в письмовій формі.

Позивач зазначає, що при визначенні тарифів на оплату житлово-комунальних послуг комунальне підприємство керується статтями 10, 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», статтями 189, 190 Господарського кодексу України відповідно до яких суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни. Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Державне регулювання цін на житлово-комунальні послуги, які надає комунальне підприємство, на сьогодні не здійснюється.

Також позивач зазначає, що норма статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін. Тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що проведеною перевіркою позивача встановлено, що мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладався і споживачам зазначеного будинку підприємство надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими, та в частині «постійних складових тарифів» «базовий тариф» встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09 лютого 2018 року). Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року були застосовані завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території. З огляду на викладене, оскільки позивачем надавалася послуга з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими та встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» у період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року допустило порушення порядку застосування державних регульованих цін тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій.

Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що підприємство у спірний період надавало послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін, і не підлягає державному регулюванню, є необґрунтованими, оскільки під час перевірки встановлено, що мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладалися. Такий договір укладений позивачем з співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 лише 01 жовтня 2021 року, тобто вже після проведеної перевірки та застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач уважає, що при прийнятті оскаржуваних рішення та припису він діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих йому повноважень.

У зв`язку з цим у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 29 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Витребувано у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області усі докази, які слугували підставою для прийняття спірних рішення та припису; належним чином засвідченої копії акту перевірки від 15 вересня 2021 року № 26/2473-ПЗ.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року в задоволенні клопотання позивача про перехід у загальне позовне провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

З 11 год. 30 хв. 08 вересня 2021 року по 16 год. 00 хв. 15 вересня 2021 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на підставі наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 06 вересня 2021 року № 2818-АГ «Про проведення позапланового заходу державного контролю (перевірки) за обґрунтованим зверненням фізичної особи» та направлення на перевірку № 2473 від 06 вересня 2021 року проведено позапланову перевірку за дотриманням Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року, в якому встановлено, що Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року застосувало завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме:

- у березні 2020 року застосувало тариф у розмірі 4,82 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,70 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за березень 2020 року у розмірі 102,88 грн, а тому числі по кв. 14 7,82 грн;

- у липні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,82 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,47 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за липень 2021 року у розмірі 2828,60 грн, а тому числі по кв. 14 215,11 грн;

- у серпні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,79 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,43 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за серпень 2021 року у розмірі 2833,39 грн, а тому числі по кв. 14 215,47 грн.

У вказаному акті зроблено висновок про порушення Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення», а саме внаслідок порушення вимог рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» допущено застосування завищених тарифів за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що призвело до зайвого нарахування плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 5764,87 (в тому числі по кв. 14 438,41 грн) та одержання необґрунтованої виручки за період з 01 липня 2021 року 01 вересня 2021 року у розмірі 5661,99 грн.

На підставі акта перевірки № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області винесено:

- рішення № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін, у якому вказано, що Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» допущено застосування завищених тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які є регульованими, що призвело до нарахування завищеної плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року та одержання необґрунтованої виручки у розмірі 5661,99 грн, чим порушено вимоги рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» та Закону України «Про ціни та ціноутворення». Цим рішенням вирішено вилучити у Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» в дохід державного бюджету штраф в сумі 5661,99 грн; зобов`язано повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 5661,99 грн.

- припис № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін згідно з яким перевіркою встановлено, що Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» допущено застосування завищених тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які є регульованими, що призвело до нарахування завищеної плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року та одержання необґрунтованої виручки у розмірі 5661,99 грн, чим порушено вимоги рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» та Закону України «Про ціни та ціноутворення». Цим приписом вимагається від Львівського міського комунального підприємства «Айсберг»: здійснити перерахунок зайво нарахованої плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 5764,87 грн (в т.ч. в рішенні сума 5661,99 грн); забезпечити нарахування плати мешканцям за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» до укладення з ними договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Уважаючи такі рішення та припис протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності, винесених Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області рішення № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін та припису № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади цінової політики і відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає та регулює Закон України від 01 червня 2012 року № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення» (далі Закон № 5007).

Відповідно до статті 1 Закону № 5007:

- встановлення ціни - затвердження (фіксація) рівня ціни;

- застосування ціни - продаж (реалізація) товару за встановленою ціною;

- продаж (реалізація) - господарська операція, під час якої здійснюється обмін товару на виражений у грошовій формі еквівалент або інший вид компенсації його вартості;

- товар - продукція, роботи, послуги, матеріально-технічні ресурси, майнові та немайнові права, що підлягають продажу (реалізації).

Згідно зі статтею 6 Закону № 5007 органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

Частиною першою статті 10 Закону № 5007 визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (стаття 11 Закону № 5007).

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку (абзац 1 частини 1 статті 12 Закону № 5007).

За змістом статті 13 Закону № 5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання, зокрема, фіксованих цін.

Частиною першою статті 16 Закону № 5007 визначено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є:

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами;

інші органи, визначені законом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6, 7 статті 18 Закону № 5007 уповноважені органи мають право:

проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін;

вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Правовий статус Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів визначено Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 (далі Положення № 667).

Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, з контролю за цінами (пункти 1, 3 Положення № 667).

Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (підпункт 11 пункту 4 Положення № 667).

Абзацом першим пункту 7 Положення № 667 встановлено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Отже, Держпродспоживслужба є уповноваженим органом, який здійснює державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а також державне спостереження у сфері ціноутворення.

Частиною 2 статті 16 Закону № 5007 визначено, що повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 1 Закону № 877:

- державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

- заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Однією з підстав для здійснення позапланових заходів відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 6 Закону № 877 є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі відповідно до абзацу шостого частини першої статті 6 Закону № 877 перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону № 877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Як слідує з матеріалів справи проведеною позаплановою перевіркою позивача щодо формування та застосування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по будинку на вул. Огієнка, 8 встановлено, що Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року застосувало завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме:

- у березні 2020 року застосувало тариф у розмірі 4,82 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,70 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за березень 2020 року у розмірі 102,88 грн, а тому числі по кв. 14 7,82 грн;

- у липні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,82 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,47 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за липень 2021 року у розмірі 2828,60 грн, а тому числі по кв. 14 215,11 грн;

- у серпні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,79 грн/м.кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,43 грн/м.кв (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за серпень 2021 року у розмірі 2833,39 грн, а тому числі по кв. 14 215,47 грн.

У позовній заяві позивач зазначеної обставини не заперечує, натомість, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо підвищення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, вказує, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Абзацом першим частини другої статті 10 Закону № 2189 визначено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Як заначено в акті перевірки № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року та підтверджується матеріалами справи, станом на момент проведення перевірки мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з Львівським міським комунальним підприємством «Айсберг» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладався. Споживачам зазначеного будинку підприємство надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими, та в частині «постійних складових тарифів» «базовий тариф» встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09 лютого 2018 року).

Частиною 3 статті 12 Закону № 5007 передбачено, що зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Таким чином, повноваженнями на зміну державних регульованих цін наділені органи, які відповідно до Закону № 5007 здійснюють державне регулювання цін.

Згідно із статтею 13 Закону № 5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування.

За такого правового регулювання суб`єкти господарювання, до яких належить й позивач у цій справі, не наділені повноваженнями самостійно змінювати державні регульовані ціни навіть у тому випадку, коли їх застосування стає економічно необґрунтованим.

Разом з тим статтею 15 Закону № 5007 передбачено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Ураховуючи наведену норму Закону № 5007, позивач не був позбавлений права оскаржити у судовому порядку встановлення виконавчим комітетом Львівської міської ради тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, якщо вважав, що їх розмір є нижчим від економічного обґрунтованого, а джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не визначено.

Проте докази оскарження позивачем у судовому порядку рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09 лютого 2018 року) в матеріалах справи відсутні.

Покликання позивача на те, що з набранням чинності Законом № 2189 виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суд відхиляє, оскільки згідно з абзацом першим пункту 3-1 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Станом на момент проведення перевірки позивача договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між Львівським комунальним підприємством «Айсберг» та співвласниками багатоквартирного будинку по вул. Огієнка, 8 не був укладений, натомість позивачем надавались послуги споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які, як зазначено вище, є регульованими та встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Аргументи позивача про те, що, беручи до уваги відсутність в Законі № 2189 положень про обов`язкове укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та на встановлення цін (тарифів) за їх надання у письмовій формі, ураховуючи норми цивільного законодавства, зміст правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг зазначається підприємством у помісячних квитанціях на оплату цих послуг, що й підтверджує укладення між підприємством, як надавачем послуг, і їх споживачами правочину в письмовій формі суд вважає необґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Частиною 4 статті 12 Закону № 2189 встановлено, що порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 15 Закону № 2189 договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 2189 управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Аналіз наведених норм Закону № 2189 вказує, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком обов`язково укладається в письмовій формі та має містити всі істотні умови договору, визначені частиною третьою статті 12 Закону № 2189. При цьому такий договір укладається згідно з типовим договором, затвердженим Кабінетом Міністрів України або іншим уповноваженим законом державним органом. Викладення змісту правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг у помісячних квитанціях на оплату цих послуг та підтвердження таким чином укладення відповідного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, як зазначає позивач, Законом № 2189 не передбачено.

Крім того, суд відзначає, що вже після проведення позапланової перевірки та винесення відповідачем оскаржуваних рішення й припису позивач уклав з співвласниками багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 Договір № 233 від 01 жовтня 2021 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком у письмовій формі, як це імперативно передбачено Законом № 2189.

Покликання позивача на те, що він як суб`єкт господарювання під час провадження господарської діяльності використовує вільні ціни суд, виходячи з фактичних обставин цієї справи, відхиляє, оскільки договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що відповідно до статті 10 Закону № 2189 надає можливість застосовувати вільні ціни, позивачем на момент проведення перевірки укладено не було. А надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій передбачає використання позивачем тарифів, які, як зазначено вище, встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Довід позивача про те, що норма статті 20 Закону № 5007 передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін, тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим, суд до уваги не бере, позаяк під час надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій за відсутності укладеного з такими споживачами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у позивача був обов`язок використовувати тарифи (ціни) на такі послуги, які є регульованими, а не вільними.

Підсумовуючи викладене, суд доходить переконання, що під час розгляду справи позивач не спростував висновків відповідача, викладених в акті позапланової перевірки, про порушення Львівським комунальним підприємством «Айсберг» державної дисципліни цін в частині завищення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Частиною сьомою статті 7 Закону № 877 передбачено, що у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

За змістом частини восьмої статті 7 Закону № 877 припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону № 5007 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону № 5007 суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету.

Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

За таких обставин винесені відповідачем відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 20 Закону № 5007 та частини восьмої статті 7 Закону № 877 за результатами позапланової перевірки позивача рішення № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін та припис № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін є правомірними.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані рішення та припис відповідача відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для визнання їх протиправними та скасування у суду відсутні.

Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, тож задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (проспект Свободи, 39, м. Львів, 79007) до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (вул. Д. Вітовського, 18, м. Львів, 79011) про визнання протиправними та скасування рішення та припис відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 13 червня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.