Справа № 464/8680/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 рокуСправа № 464/8680/21 пров. № А/857/7819/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Кушнерика М.П.

при секретарі судового засідання - Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області та інспектора батальйону №1 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Каталахи Романа Богдановича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2022 року (суддя Величко О.В., м.Львів, повний текст складено 2 травня 2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області (далі - УПП) та інспектора батальйону №1 роти №3 УПП лейтенанта поліції Каталахи Р.Б. (далі - Інспектор) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.12.2021 серія ЕАО №5096685 (далі - Постанова).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У доводах апеляційної скарги вказує, що при винесенні Постанови Інспектором позивачу належним чином не було роз`яснено його права згідно статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи на підставі яких було складено оскаржувану Постанову, не надано можливості давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката тощо.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у порядку передбаченому статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням його довірителя за кордоном.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке не підлягає задоволенню, так як зважаючи на скорочені строки розгляду вказаної категорії справ, відсутності відомостей про дату повернення позивача на територію України, а також відсутності обґрунтування неможливості явки в судове засідання самого представника, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки позивачем ввезений автомобіль у 2017 році на територію України в митному режимі транзиту і в подальшому за межі території України у встановлений строк не вивозився, то такий використовувався на території України з порушенням строків тимчасового ввезення в митному режимі транзиту.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 01.12.2021 о 13:32 год в м.Львів по вул.Сихівській, 8, водій керував транспортним засобом FIAT PUNTO JOH526 (далі - ТЗ) щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України (далі - МК), а саме порушено строки його тимчасового ввезення або переміщення в митному режимі транзиту, чим порушено статтю, чим порушив статті 16, 31 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353-XII).

На підставі наведеного, інспектором УПП винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною восьмою статті 121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (а.с.11).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон №3353-XII.

Статтею 1 Закону №3353-XII визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно частини п`ятої статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом статті 16 Закону №3353-XII водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до статті 31 Закону №3353-XII тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Згідно з частиною восьмою статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 380 МК визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.

Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до статті 95 МК строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту встановлено 10 діб.

Згідно частини четвертої статті 380 МК тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України таких транспортних засобів дозволяється на строк до 10 діб за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Статтею 481 МК встановлена відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрату транспортних засобів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Тобто, аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК, свідчить, що порушення вказаної заборони посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене частини восьмої статті 121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).

Відповідно до частин другої, третьої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно з частини п`ятої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) від 10.11.2015 за № 1408/27853), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК, і накладати адміністративні стягнення та враховуючи склад вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною восьмою статті 121 КУпАП, зафіксоване у режимі відеозапису, обов`язку скласти в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення інспектор поліції не мав, а тому посилання апелянта на порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З пояснень позивача наданих в суді першої інстанції встановлено, що ним у 2017 року на митну територію України ввезений ТЗ в митному режимі транзиту і в подальшому за межі території України у встановлений строк не вивозився.

Доводи позивача про те, що поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення не роз`яснено йому права, спростовуються особистими поясненнями ОСОБА_1 в судовому засіданні, відповідно до яких останній зазначив, що працівником поліції в дійсності права, передбачені статтею 268 КУпАП, йому роз`яснено, відмову розписатися за роз`яснення прав у відповідній графі оскаржуваної постанови вважає неправильною з його боку. Також не приймаються до уваги доводи скаржника про порушення права на захист, адже в судовому засіданні останній особисто підтвердив, що можливість зв`язатися із адвокатом йому надавалася, він телефонував своєму захиснику, проте останній був зайнятий і не мав часу приїхати. За таких обставин вважати, що працівники поліції порушили право позивача на захист немає, адже ризик неприбуття захисника, викликаного особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, несе сама особа, яка такий виклик здійснювала. Тим паче, даних про те, що позивачу чинилися перешкоди у запрошенні іншого захисника, немає.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище та зважаючи на те, що особами, які перебували разом із позивачем у ТЗ, вказали, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля, враховуючи поведінку позивача під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для притягнення скаржника до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної Постанови.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик