Справа № 400/4863/20
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 р. № 400/4863/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши у письмовому проваджені матеріали заяви про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, Миколаївська область, 57508,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 18.02.2019р.,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови від 18.02.2019 про арешт коштів боржника, постанови від 19.02.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 196 911,14 грн, постанову від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58463344 та стягнення на користь держави виконавчого збору в розмірі 196 911,14 гривні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 400/4863/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконними та скасування постанов від 18.02.2019, від 19.02.2019, від 25.02.2019 ВП № 58463344 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 № 400/4863/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 залишено без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі №400/4863/20 залишено без змін.

21.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій він просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 28.12.2021 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 400/4863/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови від 19.02.2019 про стягнення виконавчого збору та постанови від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження скасовано.

В цій частині ухвалено нову постанову, якою:

визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 196 911,14 грн;

визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 196 911,14 грн.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 400/4863/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 18.02.2019 скасовано, справу в цій частині позовних вимог направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 прийнято справу до провадження та призначено судове засідання на 24.01.2022 на 10:00 год. Сторін про дату та час судового засідання було повідомлено згідно із частиною першою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) електронною поштою. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

24.01.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогами частини сьомої статті 161 КАС України. Позивачу надано п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови відповідача від 18.02.2019 про арешт коштів боржника у ВП № 58463344.

21.02.2022 від позивача через канцелярію суду надійшла заява від 15.02.2022 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 призначено судове засідання на 01.03.2022 для вирішення питання щодо продовження розгляду справи.

Із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. З цього часу на території Миколаївської міської територіальної громади, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, і Очаківської міської територіальної громади, де знаходяться учасники справи, проводяться активні воєнні (бойові) дії.

У зв`язку з цим, судове засідання, призначене на 01.03.2022, не відбулося.

03.06.2022 Миколаївським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. На підставі частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

03.07.2018 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 10.04.2018 № 2190 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 1 969 111,35 гривні.

30.10.2018 державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку в філії АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Миколаїв, та постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку в ФІЛІЇ МИКОЛАЇВСЬКОГО ОБЛАСНОГО УПРАВЛІННЯ ПАТ «ДЕЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» м. Миколаїв.

15.02.2019 до органу виконавчої служби надійшла заява стягувача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про повернення виконавчого документа стягувачу.

18.02.2019 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 статті 37, частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначив, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження; для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження постанови виокремити в окреме провадження.

19.02.2019 державний виконавець на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 196 911,14 гривні.

25.02.2019 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58463344 про примусове виконання постанови № б/н від 19.02.20219 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 196 911,14 гривні.

У межах виконавчого провадження ВП № 58463344 державний виконавець виніс такі постанови:

від 18.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 17.03.2020 про арешт коштів боржника.

19.02.2020 державний виконавець прийняв дві постанови у виконавчому провадженні ВП № 58463344 про арешт коштів боржника. При цьому, вступна і резолютивна частина цих двох постанов є ідентичними. Різниця полягає лише в мотивах їх прийняття:

у першій постанові зазначено: «АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»;

в іншій: «Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення».

Не погоджуючись із правомірністю постанов від 18.02.2019 про арешт коштів боржника, від 19.02.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 196 911,14 грн та від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58463344 та стягнення на користь держави виконавчого збору в розмірі 196 911,14 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Постанови про арешт коштів боржника від 18.02.2020, 19.02.2020 і 17.03.2020 позивач у судовому порядку не оскаржив.

28.12.2021 Верховний Суд у справі № 400/4863/20 ухвалив постанову, якою визнав протиправними та скасував постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області:

від 19.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 196 911,14 грн;

від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 196 911,14 грн.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 400/4863/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 18.02.2019 скасовано, справу в цій частині позовних вимог направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції Миколаївського окружного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд встановив, що у матеріалах справи відсутня оскаржувана постанова державного виконавця від 18.02.2019 про арешт коштів боржника. Хоча позивач і зазначив серед додатків до позовної заяви її наявність, проте замість неї подав до суду постанову державного виконавця від 18.02.2019 ВП № 56688148 про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 15, том 1).

Про наявність постанови постанова державного виконавця від 18.02.2019 про арешт коштів боржника також нічого не сказано у відзиві на позовну заяву від 30.11.2020 № 101-35/2-31881 (а.с. 68-71, том 1).

На виконання ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 щодо подання до суду належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови відповідача від 18.02.2019 про арешт коштів боржника у ВП № 58463344 позивач надав належним чином завірені копії постанов державного виконавця ВП № 58463344, відповідно до яких арештовані його кошти, а саме:

від 18.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 17.03.2020 про арешт коштів боржника.

Проте, оскаржувану постанову суду позивач таки не подав. Отже, позивач не довів факт наявності постанови від 18.02.2019 про арешт коштів боржника у ВП № 58463344 як такої.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.02.2019 про арешт коштів боржника не підлягають задоволенню.

Поряд з цим, Верховний Суд у мотивувальній частині постанови від 28.12.2021 у справі № 400/4863/20 зазначив, зокрема, те, що при новому розгляді суду потрібно вирішити спір у відповідності до заявлених позовних вимог (за необхідності уточнити позовні вимоги у позивача) з дотриманням основних завдань адміністративного судочинства, а саме: ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Суд встановив, що в позовній заяві позивача об`єднано основні та похідні позовні вимоги.

Основною позовною вимогою є визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.02.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 196 911,14 гривні. Інші оскаржувані позивачем постанови державного виконавця були спрямовані на стягнення з позивача виконавчого збору, а саме: про відкриття відповідного виконавчого провадження ВП № 58463344 та арешту коштів боржника (позивача).

При цьому, постанови державного виконавця про арешт коштів позивача у межах виконавчого провадження ВП № 58463344 безпосередньо спричинили негативні наслідки для позивача, оскільки ними накладено арешт на кошти позивача, що містяться на всіх його банківських рахунках.

У всіх постановах про арешт коштів боржника ВП № 58463344, що були надані позивачем на виконання ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2022, виконавчим документом зазначено постанову № б/н, видану 19.02.2019, тобто постанову про стягнення виконавчого збору від 19.02.2019.

28.12.2021 Верховний Суд ухвалив в цій справі нову постанову, якою, зокрема, визнав протиправною та скасував постанову відповідача від 19.02.2019 про стягнення виконавчого збору. У мотивувальній частині зазначеної постанови відмічено, що Верховний Суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 196 911,14 грн і, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої влади.

Отже, виконавчий документ, на підставі якого відповідачем вподальшому було прийнято постанови про арешт коштів позивача, визнаний протиправним і є скасованим.

Як наслідок, усі прийняті на виконання протиправного виконавчого документа постанови також є протиправними і підлягають скасуванню.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, відповідач після прийняття Верховним Судом постанови від 28.12.2021 у справі № 400/4863/20, якою ухвалено скасувати постанову відповідача від 19.02.2019 про стягнення виконавчого збору, зобов`язаний був прийняти постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 58463344 та зняти арешт, накладений на кошти боржника.

Будь-яких доказів закриття виконавчого провадження ВП № 58463344 учасники справи суду не надали.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у виконавчому провадженні ВП № 58463344:

від 18.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 19.02.2020 про арешт коштів боржника;

від 17.03.2020 про арешт коштів боржника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 9, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків ,Миколаївська область, 57508; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати:

постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про арешт коштів боржника від 18.02.2020 ВП № 58463344;

постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про арешт коштів боржника від 19.02.2020 ВП № 58463344;

постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про арешт коштів боржника від 19.02.2020 ВП № 58463344;

постанову державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про арешт коштів боржника від 17.03.2020 ВП № 58463344.

3. У позові в частині визнання протиправним і скасування постанови державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у виконавчому провадженні від 18.02.2019 ВП № 58463344 про арешт коштів боржника відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 09 червня 2022 року