Справа № 620/10222/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2021 по день фактичного розрахунку - 30.07.2021.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що непроведення відповідачем своєчасного розрахунку при звільненні зі служби відповідно до вимог КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо здійснення остаточного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні зі служби.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6468, 13 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що на виконання вимог законодавства, яке врегульовує виплати за рахунок Державного бюджету, Національною поліцією України кошторисом від 27.07.2021 виділено асигнування для виплати додаткової доплати на період дії карантину з урахуванням відпрацьованого часу в зазначених умовах поліцейським ГУНП в Чернігівській області, а тому у відповідача до 27.07.2021 не було підстав для проведення нарахування та виплати зазначеної додаткової доплати. Після надходження асигнувань протягом трьох робочих днів позивачу була нарахована додаткова доплата та перерахована на його особистий банківський картковий рахунок, що на переконання апелянта, свідчить про відсутність факту затримки розрахунку при звільненні та порушення права позивача.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області. Наказом ГУНП в Чернігівській області від 25.06.2021 №180 о/с позивач звільнений зі служби з 30.06.2021.

Під час звільнення зі служби Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області не був проведений повний розрахунок із позивачем, зокрема, не виплачено доплату, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375. Відповідно до матеріалів справи, вказану доплату у сумі 6468,13 грн. виплачено ОСОБА_1 30.07.2021.

Вважаючи, що несвоєчасний розрахунок при звільненні є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно по частин 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - Постанова №375; в редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Апелянт не заперечує, що додаткова доплата поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є складовою грошового забезпечення.

Звертаючись до фактів цієї справи, вищезазначена доплата була виплачена позивачу 30.07.2021, в той час як позивач був звільнений зі служби в поліції з 30.06.2021.

Положеннями спеціального законодавства не врегульовано питання строків проведення повного грошового розрахунку при звільненні поліцейських та відповідальності за його затримку, а тому при вирішенні вказаних питань застосуванню підлягають приписи Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доплата на період дії карантину є складовою грошового забезпечення позивача та мала бути виплачена останньому в день звільнення, що відповідачем зроблено не було.

При цьому, суд попередньої інстанції правильно зауважив, що доводи Головного управління Національної поліції в Чернігівській області стосовно відсутності його вини з огляду на те, що відповідач є органом, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, є необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області провело остаточний розрахунок із позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд першої інстанції врахував розмір суми, виплата якої була затримана відповідачем та строк такої затримки, у зв`язку з чим зменшив розмір стягнення. В свою чергу, апеляційна скарга не містить заперечень стосовно висновків суду в цій частині.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - без - змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених в силу пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя В.П.Мельничук