Справа № 580/724/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року справа № 580/724/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільського голови Будищенської сільської ради Приходька Григорія Миколайовича, Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, Будищенської сільської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

27.01.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Сільського голови Будищенської сільської ради Приходька Григорія Миколайовича (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42), Виконавчого комітету Будищенської сільської ради (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42; ) про:

визнання протиправним і скасування розпорядження від 04.01.2022 №01-к Про звільнення ОСОБА_1 ;

поновлення його на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Будищенської сільської ради з 05.01.2022 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додатково просив:

стягнути з відповідача 2 на його користь моральну шкоду у розмірі 100000грн;

стягнути на його користь понесені судові витрати;

зобов`язати відповідачів в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) подати звіт про виконання судового рішення.

У вказаній редакції позовну заяву суд залишив без руху ухвалою від 31.01.2022.

Заявою вх.№6834/22 від 11.02.2022 позивач подав у цій справі, уточнивши суб`єктний склад та зміст позовних вимог, надав суду позовну заяву до Сільського голови Будищенської сільської ради ОСОБА_2 (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42) (далі відповідач 1), Будищенської сільської ради (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42; ) (далі відповідач 2), в якій просив:

визнати протиправним і скасувати розпорядження відповідача 1 від 04.01.2022 №01-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити його на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Будищенської сільської ради з 05.01.2022;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2022 до дня поновлення на роботі;

стягнути з відповідача 1 на його користь моральну шкоду у розмірі 100000грн;

стягнути на його користь понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач 1 видав оскаржуване розпорядження з порушенням встановленої законом процедури без посилання на прийняття відповідного рішення роботодавцем Будищенською сільською радою. Саме вказана сільська рада рішенням у квітні 2021 року звільнила попереднього заступника сільського голови. Стверджує, що для призначення на посаду змушений був звільнитися з посади депутата та із-за постійних переживань через незаконне звільнення погіршився стан його здоров`я, отримав діагноз ДЕП, цефалічний синдром, синдром порушення сну, виникла різка біль зубів, лікарі призначили відповідне лікування.

Ухвалою суду від 16.02.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

28.02.2022 та 16.03.2022 від відповідача 2 до суду надійшов відзив з проханням відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що 04.01.2022 спірним розпорядженням звільнено позивача з посади заступника начальника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради у зв`язку з поновленням на посаді працівника, що раніше виконував цю роботу, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №580/3012/21. Також підставою звільнення стало отримання відмови позивача від запропонованої на переведення посади. Просив урахувати висновки Верховного суду у справі №501/2316/15-ц від 26.08.2020, відповідно до яких вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав. Позивач добровільно склав повноваження депутата Будищенської сільської ради та був обраний на посаду, з якої звільнений. Повідомив суд, що на сьогодні посада заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради скорочена. Тому поновити позивача неможливо. Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підтверджена доказами щодо наявності душевних переживань, погіршення стану здоров`я, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням позивачеві шкоди.

17.03.2022 відповідач 1 подав до суду відзив, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем за вказаними вище позовними вимогами. Тому позовні вимоги безпосередньо до нього підлягають відхиленню. Стверджує, що позовна заява не містить фактів незаконних дій чи бездіяльності сільського голови. Оскаржуване розпорядження спрямоване на захист трудових прав позивача (видача трудової книжки, здійснення повного розрахунку тощо). Таке розпорядження не є самостійним актом індивідуальної дії. Просив врахувати практику Верховного Суду, викладену у постановах від 29.04.2020 у справі №487/2230/17, від 05.06.2019 у справі №757/42740/17-ц, від 13.08.2020 у справі №127/16375/19, відповідно до якої належним відповідачем у спорах про звільнення, скасування розпорядчих актів щодо звільнення, поновлення на роботі, виплату коштів за вимушений прогул, стягнення моральної шкоди за такими обставинами є юридична особа-роботодавець, а не керівник такої юридичної особи.

Під час підготовчого провадження суд задовольнив клопотання позивача про судовий розгляд справи за його відсутності, продовження загального строку підготовчого провадження на 30днів, долучив всі подані сторонами докази.

04.05.2022 відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Стверджує, що не має права звільнити заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів. Натомість до компетенції сільської ради віднесене право затверджувати склад виконавчого комітету, у т.ч. затверджувати особу на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчої влади. Причиною звільнення позивача є не дії посадових осіб сільської ради, а рішення суду. Позивач не навів доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів місцевого самоврядування і стверджуваною моральною шкодою.

11.05.2022 суд розпочав розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. У зв`язку зі встановленням істотних розбіжностей у фактах нарахування та виплати позивачу доходу за останні 2 календарні місяці роботи позивача, відомостях про фактичну кількість відпрацьованих ним у такому періоді днів, суд оголошував перерви та додатково витребовував у відповідача 2 докази. В останнє судове засідання, призначене на 10.06.2022 о 12год. 00хв., представник відповідача 1 не прибув. Тому суд, врахувавши відсутність представників суб`єктів владних повноважень та заяви учасників про розгляд справи за їх відсутності (позивача вх. від 17.03.2022, 26.05.2022, відповідача 1 вх.від 19.04.2022, відповідача 2 вх. від 17.03.2022), не повідомлення про неможливість з поважних причин прибути у вказане засідання, сплив встановленого КАС України строку для вирішення спору по суті, вирішив продовжити судовий розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши представника відповідача 1, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Посвідченням від 10.11.2020 підтверджується, що позивач обраний депутатом Будищенської сільської ради VIII скликання.

На посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідача 2 перебував ОСОБА_3 .

15.04.2021 відповідач 2 виніс Рішення №13-19/VIII про звільнення з 22.04.2021 ОСОБА_3 зі вказаної посади, виведення його зі складу виконавчого комітету Будищенської сільської ради.

Того ж дня відповідач 2 виніс Рішення №13-20/VIII на підставі подання депутатів, розглянувши кандидатуру позивача, про затвердження його на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 05.05.2021.

Записами трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується, що 07.05.2021 позивач затверджений на вказану посаду та склав присягу посадової особи органу місцевого самоврядування.

Із автоматизованої системи Черкаського окружного адміністративного суду «Діловодство» суд встановив, що ОСОБА_3 оскаржив своє звільнення у судовому порядку. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №580/3012/21 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані: рішення Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15 квітня 2021 року №13-19/VIII, розпорядження сільського голови Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Приходька Григорія Миколайовича від 21 квітня 2021 року №55-к «Про звільнення ОСОБА_3 ». Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської областіз 23 квітня 2021 року. Присуджено стягнути з Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2021 року до 03 грудня 2021 року в сумі 96875,00грн (дев`яносто шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять грн 00 коп.).

14.12.2021 Начальник відділу інформаційно-організаційної роботи та кадрового забезпечення Виконавчого комітету сільської ради ОСОБА_4 подав відповідачу 1 службову записку, в якій повідомив, що відповідно до структури та штатної чисельності, штатного розпису станом на 14.12.2021 вакантними є такі посади:

начальник юридичного відділу Виконавчого комітету сільської ради;

спеціаліст 2 категорії відділу містобудування, архітектури, земельних відносин Виконавчого комітету сільської ради (декретна відпустка);

головний спеціаліст інформаційних технологій відділу інформаційно-організаційної роботи та кадрового забезпечення Виконавчого комітету сільської ради;

водій відділу інформаційно-організаційної роботи та кадрового забезпечення Виконавчого комітету сільської ради;

спеціаліст 1 категорії Фінансового відділу Будищенської сільської ради;

спеціаліст 1 категорії Служби у справах дітей Будищенської сільської ради.

Того ж дня Комісія у складі ОСОБА_5 , секретаря Будищенської сільської ради та виконавчого комітету, ОСОБА_4 начальника відділу інформаційно-організаційної роботи та кадрового забезпечення Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, ОСОБА_6 , спеціаліста відділу інформаційно-організаційної роботи та кадрового забезпечення Виконавчого комітету Будищенської сільської ради склала акт щодо пропозиції позивачу, як такому, який підпадає під звільнення у зв`язку з поновленням на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу, згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 (справа №580/3012/21), із переліку наявних вакантних посад Будищенської сільської ради та її виконавчого комітету станом на 14.12.2021 посаду, яку він міг би займати відповідно до фаху та кваліфікації: спеціаліст 1 категорії Фінансового відділу Будищенської сільської ради.

Також того ж дня вказана Комісія склала Акт про засвідчення факту відмови позивача від запропонованої посади, яку він міг би займати відповідно до фаху та кваліфікації, а саме спеціаліста 1 категорії Фінансового відділу Будищенської сільської ради.

23.12.2021 відповідач 2 виніс Рішення №32-92/VIII про скорочення штату працівників апарату Будищенської сільської ради та виконавчого комітету, вивівши одну штатну одиницю заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради зі штатного розпису Будищенської сільської ради.

04.01.2022 відповідач 1 (сільський голова) без окремого рішення ради видав розпорядження №01-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі - Спірне розпорядження). Обґрунтовуючи зазначив про виконання підпунктів 7, 20 пункту 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 6 статті 40, 44 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №580/3012/21, відмову позивача від запропонованої вакантної посади, взявши до уваги розпорядження сільського голови від 14.11.2021 №137-к «Про скасування розпорядження сільського голови від 14.11.2021 №135-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Цим рішенням позивача звільнив з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради 04 січня 2022 у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Записами трудової книжки позивача №№ НОМЕР_3 підтверджується його звільнення з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідно до п.6 ст.40 КЗпП України на підставі Спірного розпорядження.

Згідно з випискою КНП Черкаська центральна районна лікарня з історії хвороби стаціонарного хворого №9 позивач має скарги на головний біль, періодичне головокружіння, перепади артеріального тиску, тривожність, поганий сон (довго не може заснути), зубний біль. Позивачу проведенні відповідні обстеження та лікування. Рекомендовано нагляд у сімейного лікаря та невропатолога, планове профілактичне лікування в неврологічному відділенні 2 рази на рік, системна антигіпертензивна, дезагрегантна терапія, гіпохолістеринемічна дієта, ЛФК, масаж.

Довідкою лікаря-стоматолога хірурга ОСОБА_7 стоматологічного кабінету «Ортодент» від 25.01.2022 підтверджується, що позивач потребує стоматологічного лікування та проходить курс лікування.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і гарантується місцеве самоврядування, що є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (статті 1, 7, частина перша статті 140 Конституції України).

Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Конституції України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. Отже, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Частина перша ст.143 Конституції України встановлює, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Спірні правовідносини регулюються КЗпП України, законами України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі ЗУ №280/97-ВР) та від 7 червня 2001 року №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - ЗУ №2493-III), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Згідно зі ст.7 ЗУ №2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.75 ЗУ №280/97-ВР органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами. Вони періодично, але не менш як два рази на рік, інформують населення про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, місцевого бюджету, з інших питань місцевого значення, звітують перед територіальними громадами про свою діяльність.

Територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.

Порядок і випадки дострокового припинення повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування територіальними громадами визначаються цим та іншими законами.

Згідно зі ст.20 ЗУ №2493-III крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією або стосовно яких набрало законної сили рішення суду щодо визнання їх активів або активів, набутих за їх дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Перевибори сільських, селищних, міських голів, зміна керівників органів місцевого самоврядування не є підставою для припинення служби посадовими особами виконавчих органів рад, їх секретаріатів, крім працівників патронатної служби.

Тобто, звільнення посадових осіб органу місцевого самоврядування відбувається за загальними підставами, визначеними КЗпП України, та спеціальними вказаними в ст.20 ЗУ №2493-III.

Пунктом 6 ч.1 ст.40 КЗпП визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Отже, у випадку незаконного звільнення особа, призначена на таке місце, підлягає безумовному звільненню.

Обґрунтованість підстав для звільнення позивача у зв`язку необхідністю поновлення ОСОБА_3 підтверджується постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №580/3012/21, обов`язковою до виконання згідно з вимогами ст.1291 Конституції України.

Однак таке виконання повинне відбуватися з дотриманням законодавчо встановленої процедури (способу) та меж наданих відповідному суб`єкту владних повноважень з дотриманням всіх прав та гарантій відповідних осіб.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо доводів про процедуру звільнення позивача з посади.

У Спірному розпорядженні відповідача 1 вказано про його прийняття відповідно до підпунктів 7, 20 пункту 4 статті 42 ЗУ №280/97-ВР, пункту 6 статті 40, 44 КЗпП.

Відповідно до підп.7, 20 п.4 ст.42 ЗУ №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова

здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету та видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Згідно зі ст.12 ЗУ №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до ч.8 ст.59 ЗУ №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Повноваження сільського, селищного, міського голови передбачені в ст.42 ЗУ №280/97-ВР.

Зокрема, сільський, селищний, міський голова:

1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету;

3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету;

4) вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради;

5) вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради;

6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України;

7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету;

8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради;

9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання;

10) призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру";

11) скликає загальні збори громадян за місцем проживання;

11-1) вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги;

11-2) вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника установи з надання безоплатної первинної правової допомоги;

12) забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету;

13) є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою;

14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

15) звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів;

16) укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради;

17) веде особистий прийом громадян;

18) забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань;

18-1) бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";

19) здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів;

20) видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Тобто, відповідач 1 може здійснювати інші, не передбачені вказаною статею повноваження, за умови, що вони не є виключними повноваженнями відповідача 2 (ради).

Сільські, селищні, міські ради згідно зі ст.25 ЗУ №280/97-ВР правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання відповідно до пунктів ч.1 ст.26 ЗУ №280/97-ВР вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі ст.12 ЗУ №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися. У цьому випадку функції виконавчого органу ради (крім розпорядження земельними та природними ресурсами) здійснює сільський голова одноособово.

Для оцінки меж повноважень щодо кадрових питань суд урахував ст.3 ЗУ №2493-III, яка встановлює 3 види посад в органах місцевого самоврядування:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до абзацу четвертого ст.10 ЗУ №2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.

Отже, посада заступника сільського голови є виборною (а не призначуваною головою), що затверджується радою.

Як зазначено вище, процедура обрання заступника сільського голови передбачає подання пропозиції кандидатури та її затвердження сільською радою, а не призначення сільським головою. У ЗУ №280/97-ВР та в ЗУ №2493-III нема окремої норми щодо процедури та визначення органу, уповноваженого звільнити заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Разом з тим посада заступника сільського голови, з якої звільнено позивача, не відноситься до посад керівника відділу чи управління, інших органів виконавчих органів ради. Натомість є адміністративною посадою безпосередньо сільської ради. На підставі рішення відповідача 2 від 23.12.2021 №32-92/VIII посаду позивача виведено зі складу виконавчого комітету.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності повноваження відповідача 1 одноосібно без рішення сесії ради звільняти його від вказаної посади.

Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада відповідно до ч.1 ст.46 ЗУ №280/97-ВР проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч.12 ст.46 ЗУ №280/97-ВР сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Згідно з ч.17 ст.46 ЗУ №280/97-ВР сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Отже, вирішення питання звільнення заступника сільським головою без рішення сесії ради суперечить вказаним нормам законів.

Роботодавцем в таких відносинах виступає саме сільська рада. Такої ж позиції дотримався Шостий апеляційний адміністративний суд у згаданій постанові від 07.12.2021 у справі №580/3012/21 за позовом ОСОБА_3 до тих же відповідачів, що і в цій справі.

Доводи відповідача 1 щодо виконання Спірним розпорядженням зазначеного судового рішення не враховані з таких підстав.

У вказаній судовій справі суд не покладав окремого обов`язку на сільського голову поновити особу на попередньо займаній посаді. Саме суд його поновив, а процедуру безпосереднього виконання судового рішення згідно зі штатними умовами відповідачі сільський голова та сільська рада повинні виконати у спосіб, що відповідає вимогам закону. Не є правомірним видання акту владно-розпорядчого характеру особою поза межами наданих законом повноважень.

Встановлені у цій справі спірні обставини свідчать, що питання виконання рішення суду не виносилося на сесію ради, яка законом наділена повноваженням затверджувати заступника сільського голови. Отже, доводи позивача про безпідставність Спірного розпорядження та порушення визначеного законом способу дій обґрунтовані.

Акти від 14.12.2021 про пропозицію позивачу переведення на іншу посаду та відмову від цього не враховано, оскільки у Спірному розпорядженні не вказано, що саме вони були приводом і підставою для звільнення позивача. Крім того, вони підтверджують, що позивачу не було запропоновано всіх наявних вакантних посад, обмежившись однією без деталізації в чому полягатиму відповідна трудова функція.

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування відповідно до абзацу сьомого ст.10 ЗУ №2493-III може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є окремою підставою для звільнення, визначеною пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України, для якої інші норми закону встановлюють гарантії дотримання процедури. Позивача звільнено Спірним розпорядженням з іншої підстави передбаченої пунктом 6 «поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу».

Відповідно до абзацу третього ст.492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Тобто, гарантія обов`язку запропонувати посаду для переведення встановлена для роботодавців лише якщо звільнення відбувається за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Тому суд дійшов висновку, що Спірне розпорядження, винесене з порушенням встановленого законом способу та меж (поза рішенням сесії сільської ради) протиправне та підлягає скасуванню у повному обсязі.

Абзац перший ст.235 КЗпП встановлює, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, закон не містить іншого варіанта поведінки, окрім як поновлення на тій посаді, з якої відбулося незаконне звільнення. Тому не враховані посилання відповідача 1 на рішення сесії про скорочення посади заступника сільського голови.

Для спірних правовідносин датою такого поновлення є наступний робочий день після незаконного звільнення - 05.01.2022. Тому в цій частині позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Абзац другий ст.235 КЗпП визначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до окремих положеннях п.2 розділу II Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.3 розділу III Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п.4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з п.5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Дотримуючи зазначених норм суд врахував.

Довідкою, форма якої затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України 27.08.2004 №192 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05.06.2015 №591), про доходи щодо позивача підтверджується, що йому нараховано заробітну плату у листопаді 2021 року (11 робочих днів) в сумі 10130,45 грн та в грудні 2021 року (11 робочих днів) - 6555,00грн (загальна сума - 16685,45грн).

Даними по заробітній платі за період 11.2021-12.2021 позивача за посадою заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів влади підтверджується, що у вказані вище суми заробітної плати враховані лікарняні та відрядження, які відповідно до п.4 Порядку №100 не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Врахуванню підлягають:

за листопад 2021 року: оклад в сумі 8500,00 грн, ранг - 309,09 грн, надбавка за вислугу років 1321,36грн;

за грудень 2021 року: оклад 4500,00 грн, ранг 163,64грн, надбавка за вислугу років 699,55 грн.

Нарахування та виплата вказаних вище сум позивачу також підтверджується розрахунково-платіжними відомостями за період з 01.11.2021 до 30.11.2021, з 01.12.2021 до 31.12.2021 та з 01.01.2022 до 31.01.2022.

Отже, за листопад-грудень 2021 року позивачу нараховано суму заробітної плати 10130,45 грн + 5363,19 грн = 15493,64 грн.

Табелями обліку робочого часу за листопад-грудень 2021 року підтверджується, що позивач у листопаді 5 днів знаходився у відрядженні (з 01.11.2021 до 05.11.2021), а фактично відпрацював 17 робочих днів, у грудні 18 днів перебував на лікарняному (з 14.12.2021 до 31.12.2021) та фактично відпрацював 9 робочих днів.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить: 15493,64 грн/26 робочих днів = 595,90грн.

Період вимушеного прогулу позивача у 2022 році з 05.01.2022 (перший неробочий та неоплачений) робочий день і до 10.06.2022 (дата судового вирішення спору ухваленням рішення по суті позовних вимог) становить 112 робочих днів: січень 18, лютий 20, березень 23, квітень 21, травень 22, червень 8. Отже, сума коштів за вимушений прогул становить: 112*595,90грн = 66740,80грн.

Судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць відповідно до пунктів 2-3 ч.1 ст.371 КАС України виконуються негайно.

Щодо позовної вимоги стягнути моральну шкоду.

Згідно з ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору. Тому суд має з`ясувати безпосередній причинний зв`язок факту завдання моральної шкоди від дій, рішень чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які заявлені (об`єднані) предметом у відповідному спорі.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки розрахункову величину для обчислення заявленого розміру моральної шкоди позивач не пояснив, з огляду на встановлені обставини спору, невелику тривалість перебування позивача на посаді, з якої його звільнено спірним рішенням та розмір місячного доходу, що нарахований за виконану роботу, суд дійшов висновку, що заявлений розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості.

Водночас не доведено причинно-наслідкового зв`язку спірних правовідносин з наявними у позивача захворюваннями, зважаючи, що табелі обліку його робочого часу та нарахованого доходу підтверджують перебування на лікарняному в період проходження служби до дати звільнення.

Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди з відповідача 1 у розмірі 100000грн не доведена, не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Зважаючи, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, а питання примусового виконання покладені Законом України «Про виконавче провадження» на органи виконавчої гілки влади та приватних виконавців, з огляду на відсутність доказів умисного невиконання відповідачами судового рішення у цій справі, підстави для їх зобов`язання подати звіт позивачем не обґрунтовані.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанціями від 26.01.2022 №ПН389 та №ПН381 в загальній сумі 1992,40грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 пропорційно задоволеній частині позову - половина.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 122-123, 132-139, 191, 295, 370-371, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати розпорядження Сільського голови Будищенської сільської ради Приходька Григорія Миколайовича від 04.01.2022 №01-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Будищенської сільської ради з 05.01.2022 та стягнути з Будищенської сільської ради (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42; ) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2022 до дня поновлення на роботі в сумі 66740,80грн (шістдесят шість тисяч сімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Будищенської сільської ради (19620, Черкаська обл., Черкаський р-н., с.Будище, вул.30-річчя Перемоги, буд.42; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду позовною заявою в сумі 996,20грн (дев`ятсот дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

3. Копії рішення направити учасникам справи.

4. Рішення щодо поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Повний текст рішення виготовлений і підписаний у повному обсязі 10.06.2022.