Справа № 160/9013/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/9013/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року в адміністративній справі № 160/9013/21 (суддя І інстанції - Букіна Л.Є.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виконання обов`язку з нарахування та виплати компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частина доходу, за період невиплати з 07.10.2009 по дату фактичної виплати усієї суми пенсії, при нарахуванні та виплати позивачеві пенсії з моменту поновлення виплат, з 07.10.2009.

- зобов`язати відповідача здійснити виплату компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частина доходу, за період невиплати з 07.10.2009 по дату фактичної виплати усієї суми пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;

- зобов`язано відповідача здійснити позивачу виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період невиплати пенсії з 24.09.2020 по 01.05.2021 на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2019 року № 25-рп/2009, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, відповідно до якої поновлення та виплата пенсії повинні здійснюватися з 7 жовтня 2009 року з компенсацією втрати частини доходів.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач з 1995 року отримував пенсію за віком, у 2001 році виїхав до Держави Ізраїль, після чого виплату пенсії йому було припинено.

24 вересня 2019 року через представника позивач звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

24 жовтня 2019 року відповідачем надано відповідь, оформлену листом № 2034/02-09/21, яким було відмовлено у поновленні пенсії позивачу та зазначено, що позивач на обліку як одержувач пенсії в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не перебуває та неможливо встановити адресу фактичного проживання позивача у м. Кам`янське, окрім цього зазначено, що прізвище, ім`я, по-батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, не збігаються з даними з копії закордонного паспорта позивача та картки платника податків.

Рішенням Відділу з питань перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у поновленні пенсії від 21.11.2019 № 2158 відмовлено в поновленні пенсії за віком та зазначено, що в заяві представника позивача від 24.09.2019 року не зазначено попереднє місце проживання (перебування) заявника та не додано жодного підтверджуючого документа, що позивачеві було призначено пенсію за віком, саме в органах Пенсійного фонду України. Окрім цього в рішенні повідомлено, що на титульній сторінці копії трудової книжки позивача зазначено: « Пенсия Назначена г. Львов Жел.Дорож.Райсобес».

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

24 вересня 2020 року Третім апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою частково задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/50/20, прийнято нове рішення яким позовні вимоги позивача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про зобов`язання поновити виплату пенсії, здійснення нарахування та виплату пенсії з індексацією та надбавками задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити позивачеві виплату пенсії, починаючи з 7 жовтня 2009 року, та здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, передбаченому законодавством, з усіма надбавками.

На виконання цього судового рішення відповідачем поновлено виплату пенсії позивачеві з квітня 2021 року. (а.с. 32-34)

У лютому 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

За результатами такого звернення позивачеві повідомлено (лист від 24 березня 2021 року), що компенсації підлягають доходи, які нараховані, але своєчасно не виплачені, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом. (а.с. 20-21)

Не погодившись з такою відповіддю відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням КСУ обов`язку на Пенсійні органи щодо автоматичного поновлення усіх зупинених з цих підстав пенсій, покладено не було. Позивач усвідомлюючи, що його пенсія зупинена з підстав, що в подальшому були визнані неконституційними, мав право звернутися до Пенсійного фонду із відповідною заявою про поновлення виплати пенсії. Натомість, це право позивач реалізував лише 24 вересня 2019 року, звернувшись до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а тому саме з цієї дати позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів, оскільки лише з цього моменту відповідач фактично поставив під сумнів право позивача на поновлення раніше призначеної пенсії. Отже, враховуючи, що реалізація права позивача на поновлення пенсії відбулась 24 вересня 2019 року, то саме із цієї дати повинна настати передбачена законом відповідальність за порушення строків її (пенсії) виплати, позаяк, відповідач фактично право на отримання/поновлення пенсії за результатами розгляду цієї заяви заперечив.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Фактично аналогічні за змістом норми також закріплені у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, аналіз цих норм дає підстави для висновку, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання несуть відповідальність у вигляді нарахуванням громадянам компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі, у разі порушення строків виплати пенсійних виплат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058 передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень Закону № 1058, які визнані неконституційними.

Разом з тим, за положеннями частини другої статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу ПФУ протягом 10 днів після з`ясування обставини та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У статті 46 Закону № 1058-ІV зазначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Пунктом 1.5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) (в редакції станом на час подання заяви про поновлення пенсії) серед іншого, було передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

З наведеного нормативного регулювання випливає, що для поновлення виплати пенсії особі, яка виїхала за кордон на постійне місце проживання, потрібні активні процедурні дії останньої, яка має право на поновлену виплату пенсії. Така особа має звернутися до територіального органу ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії та з`ясування, чи немає обставин та/або умов, які за Конституцією України, Законом № 1058-ІV чи за Рішенням КСУ № 25-рп/2009 підлягають з`ясуванню, перед тим як поновити виплату пенсії.

Отже, чинне законодавство не передбачає безумовного автоматичного відновлення виплати пенсії з дати прийняття рішення Конституційним Судом України, оскільки за правилами Порядку № 22-1 пенсіонер повинен вчинити активні дії щодо цього, зокрема подати заяву, з дати подання якої орган ПФУ і буде обізнаний про необхідність відновлення прав особи.

Таке правило зумовлено, в тому числі й тим, що від часу припинення виплати пенсії до її поновлення проходить певний, можливо й досить великий проміжок часу, а орган ПФУ повинен пересвідчитись як в особі пенсіонера, так і з`ясувати практичні питання отримання пенсії, зокрема щодо її перерахування на певний банківський рахунок, оскільки пенсіонер проживає за межами України, в якій місця проживання та банківських рахунків зазвичай не має.

За відсутності заяви про поновлення виплати пенсії та ненадання документів, які підтверджують право на таке поновлення, та за браком передумов (наприклад, особа проживає (перебуває) у державах, з якими Україною укладені відповідні міжнародні договори та проводиться виплата пенсії у порядку, встановленому чинними міжнародними договорами), що унеможливлюють поновлення виплати пенсії, немає підстав вважати, що ПФУ протиправно й умисно не виплачує нарахованих пенсій від дати постановлення Рішення № 25-рп/2009 і до дня, коли особа, яка має право на виплату поновленої пенсії, зі спливом кількох років подає до територіального управління ПФУ заяву про її виплату.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що лише з дня звернення позивача із заявою про поновлення виплати йому пенсії у пенсійного органу виникає обов`язок таку заяву розглянути і за наявності підстав - виплату пенсії поновити, а тому і відповідальність пенсійного органу за несвоєчасне поновлення та невиплату пенсії може наступати також лише з дня звернення особи з відповідною заявою.

При цьому, апеляційний суд враховує посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, відповідно до якої поновлення та виплата пенсії повинні здійснюватися з 7 жовтня 2009 року з компенсацією втрати частини доходів, але висновки, викладені у зазначеній постанові ВПВС, при вирішенні справи не застосовує, оскільки вони суперечать положенням чинного законодавства, яке передбачає чіткий механізм поновлення виплати пенсії і не передбачає такого поновлення автоматично без подання особою відповідної заяви.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року в адміністративній справі № 160/9013/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко