Справа № 620/5308/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5308/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року, суддя Заяць О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, третя особа: Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради, третя особа: Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, в якому просила:

- визнати нечинним та скасувати п.8 рішення Чернігівської міської ради № 5/VIII-15 від 25 лютого 2021 року "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального садівництва, для будівництва індивідуальних гаражів" про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва навпроти її будинку по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0075 га;

- зобов`язати Чернігівську міську раду в черговий раз на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання рішенням законної сили, розглянути заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва навпроти її будинку по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0075 га та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального гаражного будівництва відповідно до поданої нею заяви, навпроти її будинку по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0075 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Чернігівська міська рада повинна була виконати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі № 620/2551/20 та надати відповідний дозвіл, що й передбачалось проектом рішення міської ради, проте рішенням сесії Чернігівської міської ради від 25.02.2021 № 5/VIII-15 позивачу знову безпідставно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Чернігівської міської ради від 30 квітня 2020 року № 53/7-19 (п. 10) ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 22 серпня 2019 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального гаражного будівництва навпроти будинку, що належить позивачу по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0075 га.

Зазначене рішення відповідача було оскаржено до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі № 620/2551/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 10 рішення Чернігівської міської ради від 30.04.2020 №53/VII-19 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва навпроти будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0075 га. Зобов`язано Чернігівську міську раду на пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва навпроти будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0075 га, з метою передачі її безоплатно у власність, та винести позитивне рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 апеляційну скаргу Чернігівської міської ради залишено без задоволення. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - в резолютивній частині змінено, викладено третій абзац у наступній редакції: "Зобов`язано Чернігівську міську раду на пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва навпроти будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0075 га, з метою передачі її безоплатно у власність, з врахуванням висновків суду ". У решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року залишено без змін.

На заяву позивачки від 22.08.2019 рішенням Чернігівської міської ради від 25.02.2021 № 5/VIII-15 пунктом 8 було відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку відповідного проекту землеустрою з підстав: "на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 року по справі № 620/2551/20, з урахуванням плану використання і забудови території як складової частини Генерального плану м. Чернігова, вимог ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, ч. 1 ст.13, ч. 1 ст.14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", п.10.7.6, п.10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова території", листів управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради".

Не погоджуючись із пунктом 8 рішення Чернігівської міської ради від 25.02.2021 № 5/VIII-15 та вважаючи його протиправним та таким, що порушує права, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч.2 статті 4 Земельного кодексу України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Стаття 9 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 та ч. 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Згідно ч.6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ч. 8, 9, 10 статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.11 ст. 118 ЗК України).

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що ними визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з п.34 ч.1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За нормами статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність належить до виключних повноважень Чернігівської міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. При цьому рішення, дії або бездіяльність ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Як убачається із матеріалів справи, згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова вказана позивачем ділянка відповідає зоні Ж-1 "Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови" якою не передбачено використання земель за вказаним цільовим призначенням (окремо розташовані або вбудовано- прибудовані гаражі на 1-2 автомобілі дозволені тільки на присадибній ділянці)

Відповідно до плану дії обмежень за умовами охорони культурної спадщини належить до третьої охоронної археологічної зони.

Щодо плану дії обмежень, за екологічними умовами входить до зони потенційного підтоплення ґрунтовими водами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, розміщення гаража на запропонованій території призведе до звуження ширини вулиці Заводської до 8 метрів. Відповідно до п. 10.7.6 державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова території" мінімальна ширина вулиці (провулку) повинна становити 15 м відповідно до викопіювання з плану міста.

Так, у відповідності пункту г) ч. 1. ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки є об`єктами благоустрою населених пунктів.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством

Пунктом а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Матеріали справи свідчать, що вулиця Заводська знаходиться в адміністративно-територіальних межах м. Чернігова та затверджена рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 15 червня 2009 року.

У відповідності до п. 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова території" відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і відкритих автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що встановлені у таблиці 10.6, якою передбачено, що відстань від гаражів до закладів загальної середньої освіти і заклади дошкільної освіти має бути не меншою ніж 15 м.

Відстань слід визначати від меж земельних ділянок загальноосвітніх шкіл, дитячих дошкільних закладів та лікувальних закладів зі стаціонаром до стін гаража або межі відкритої стоянки.

Зазначені металевий гараж та земельна ділянка знаходяться впритул до земельної ділянки середньої школи (ліцею) № 32, яка перебуває в постійному користуванні відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЧН №001643-632. У зв`язку з чим, надання у власність спірної земельної ділянки суперечить вище вказаним нормам ДБН згідно з копією державного акту та викопіювання з ортофотоплану м. Чернігова.

Так, згідно з ч. 1 ст 23 Земельного кодексу України (в редакції 22.06.1993 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень розділу 7 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Отже, межі, площа та конфігурація земельної ділянки середньої школи (ліцею) №32 є визначеними та зафіксованими в державному акті на право постійного користування землею І-ЧН №001643-632.

Окрім того, пунктом 1.1. рішення Новозаводської районної ради народних депутатів м.Чернігова "Про індивідуальне будівництво" №11 від 26.01.1998 позивачу надано дозвіл на установку тимчасового металевого гаражу без права продажу, дарування та передачі іншій особі. Дозвіл надано на тимчасове розташування металевого гаражу, без капітальної забудови споруди.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Таким чином, тимчасовий металевий гараж знаходиться на вільній від забудови земельній ділянці, яка з урахуванням ст.134 Земельного кодексу України, право власності/користування на яку може набуватися виключно у порядку земельних торгів, проте набуття такого права може бути реалізоване лише у випадку, якщо власність/користування не суперечить вимогам вище викладених норм законодавства, містобудівній документації та відповідного розташування земельної ділянки відносно суміжних землекористувачів та в цілому інфраструктурі міста Чернігова (в даному випадку частина вул. Заводської).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно ч. 1, 3 ст. 18 Закону план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Статтею 1 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено розроблення Плану зонування території - містобудівної документації на місцевому рівні, яка визначає умови та обмеження використання території населених пунктів.

Так, у відповідно до п. 3.2 ДБН Б. 1.1-22:2017 "Склад та зміст зонування та плану забудови території" зонування - встановлення територіальних зон в межах населеного пункту з визначенням відповідних видів використання території, об`єктів нерухомості.

Згідно з п. 4.4 ДБН Б. 1.1-22:2017 "Склад та зміст зонування та плану забудови території" зонінг не визначає розміщення конкретних об`єктів та обсяги будівництва, а встановлює види використання території ділянок, умови та обмеження в межах визначених зон та підзон.

Пунктом 10.8.1. ДБН Б.2.2-12:2019 визначено, що зберігання легкових автомобілів та велосипедів слід передбачати відповідно до функціонального зонування території населених пунктів.

Відповідно до містобудівної документації, а саме плану зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова (затвердженого рішенням міської ради від 28.12.2011 року (16 сесія 6 скликання) земельна ділянка по вулиці Заводській , 32 знаходиться в житловій зоні індивідуальної садибної та блокованої забудови з обмеженням поверховості по умовам зон регулювання забудови.

Згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова ця ділянка відповідає зоні Ж-1 "Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови" якою не передбачено використання земель за вказаним цільовим призначенням (окремо розташовані або вбудовано- прибудовані гаражі на 1-2 автомобілі дозволені тільки на присадибній ділянці).

Для садибної забудови при наданні дозвільних документів слід використовувати в роботі ДБН Б.2.2.-12:2019 "Планування та забудова територій".

Згідно з п. 6.1.39 гаражі слід передбачати вбудованими, прибудованими до житлових будинків або окремо розташованими по лінії забудови, а також в глибині ділянки.

Відповідно до п. 10.7.6 державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова території" мінімальна ширина вулиці (провулку) повинна становити 15 м.

У разі виділення окремої земельної ділянки для будівництва гаража приймається за необхідне врахування норм ДБН Б.2.2.-12:2019 п. 10.8.8 та таблиця 10.6: відстань від гаража до вікон житлового будинку становить 10 м., а від гаражу до межі земельної ділянки навчального закладу середньої освіти -15 м.

Згідно з Примітки №2 п. 10.7.6 ДБН Б.2.2-12:2019, у межах червоних ліній транспортних розв`язок в одному чи різних рівнях забороняється розміщення будь-яких будівель та споруд, крім відповідних елементів поперечного перерізу та інженерних комунікацій.

Державні будівельні норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств, установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях.

Як зазначалося вище, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено підстави відмови у наданні дозволу, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач керувалася Тимчасовим порядком використання території м. Чернігова, планом зонування м. Чернігова як містобудівною документацією, а тому відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, для будівництва індивідуальних гаражів є законодавчо обґрунтованою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приймаючи п. 8 рішення № 5/VIII-15 від 25 лютого 2021 року, Чернігівська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.