Справа № 420/15032/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР», про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (з урахуванням ухвал суду від 09.03.2021 року та від 12.05.2021 року) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР», про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 214455 від 11 вересня 2020 року, прийнятої Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалами суду від 04.01.2021 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; від 09.03.2021 року: замінено первісного відповідача Управління Укртрансбезпеки в Одеській області відповідачем Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки; від 12.05.2021 року: залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР»; від 08.06.2022 року: відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про заміну відповідача на належного (залучення другого відповідача).

Згідно зі змістом адміністративного позову та додаткових пояснень щодо окремих питань справи, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- ТОВ «СПМК-17» про розгляд справи про порушення не повідомлялось належним чином та не запрошувалось до участі. Справу про порушення Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було розглянуто без участі позивача, що позбавило ТОВ «СПМК-17» права вирішити суперечку у досудовому порядку, надати відповідні пояснення та документи;

- постанова від 11.09.2020 року № 214455 була прийнята на підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29.07.2020 року № 240266. Згідно вказаного акту, була проведена перевірка транспортного засобу MERCEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «СПМК-17»;

- з аналізу ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників. Власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа;

- власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа. Отже, адміністративно-господарські штрафи застосовуються виключно до автомобільних перевізників;

- між ТОВ «СПМК-17» та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР» було складено Договір оренди транспортних засобів від 01.06.2020 р. № 1/6-О, відповідно до умов якого (п.1.1.) передбачено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у платне користування транспортні засоби та механізми, перелік яких вказано у Договорі. За Актом приймання-передачі транспортних засобів від 01.06.2020 року, до Договору оренди № 1/6-О ТОВ «СПМК-17» передало, а ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР» прийняло у платне користування, транспортні засоби, в тому числі сідловий тягач Mercedes-Benz ACTROS 2641, номерний знак НОМЕР_2 ;

- отже, на момент перевірки транспортних засобів перевізниками були, зокрема, ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер», що підтверджують договори оренди транспортних засіб. Таким чином, на момент проведення перевірки транспортні засоби знаходилися у оренді, відповідно перевізником були інші суб`єкти господарювання, проте вказані обставини не були враховані відповідачем під час розгляду справи. Враховуючи зазначене, відповідальність має нести перевізник, а не власник транспортного засобу. Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16 (адміністративне провадження № К/9901/22072/18) дійшов висновку, оскільки транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користування іншій особі, тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- згідно з п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі Порядок № 879), п. 2.4-2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у разі не приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, а також у разі невнесення вищезазначеної плати за проїзд, орган власних повноважень мав заборонити подальший рух транспортних засобів, але представники відповідача не заборонили подальший рух;

- акт перевірки, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, містить відомості про виявлене порушення у вигляді перевищення вагових норм. Однак, згідно з п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 р. № 1007/1207, п. 18 Порядку № 879, відповідачем не надано жодного документа (чека або талона зважування, квитанції тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, довідку про здійснення габаритно-вагового контролю, відсутній акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд. Без вказаних документів неможливо встановити наявність порушення та факт перевищення вагових параметрів;

- враховуючи зазначене, у відповідача були відсутні належні підстави для прийняття рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу. Також викликають сумніви у наявності погодженого графіку роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів;

- відповідно до п. 12 Порядку № 879, ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» Управління Укртрансбезпеки не надало свідоцтво про перевірку ваг чи свідоцтва про їх державну метрологічну атестацію, чим унеможливила перевірку відповідності стану вимірювального і зважувального обладнання, за допомогою якого проводилася перевірка, метрологічним вимогам. З наявних документів, а саме, актів про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів які оскаржуються, неможливо встановити на яких вагах (якої, моделі, з якими характеристиками, можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування та чи були вони взагалі у робочому стані. Таким чином, достовірність та правильність результатів вимірювань при здійсненні зважування транспортного засобу та визначенні навантажень на осі транспортного засобу та його загальної ваги підлягає сумніву;

- суттєвою обставиною є властивості вантажу, що перевозився. Так, автомобіль перевозив щебеневу суміш відсів щебеню, яка відповідно до ДСТУ Б В.2.7-17-95 «Будівельні матеріали. ГРАВІЙ, ЩЕБІНЬ І ПІСОК ШТУЧНІ ПОРИСТІ. Технічні умови.» є сипучим вантажем, що постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час руху. В даному випадку, слід також враховувати і властивості вантажу який перевозиться, а саме сипуча суміш яка є подільним вантажем, що може переміщуватися по всі осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьового заїзду тягача на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил;

- Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08. Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у справі № 816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018 р.), у справі № 826/442/13-а (постанові від 16.01.2018 р.), у справі № 821/597/17 (постанова від 12.06.2018 р.).

Згідно з поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача остання підтримує позовні вимоги позивача, із зазначенням таких фактичних обставин:

- сідловий тягач Mercedes-Benz ACTROS 2641, реєстраційний НОМЕР_2 , використовувався ТОВ «БК «ДОРЛІДЕР» на підставі договору оренди який був укладений між нашим підприємством та позивачем;

- транспортні засоби використовувались і в день проведення перевірок, а саме 29.07.2020 з метою перевезення щебеневої суміші та асфальту, про що свідчить товарно-транспортна накладна № 341;

- під час здійснення перевезення вантажу автомобілі перевірялись співробітниками Укртрансбезпеки, однак водіям не надавались документи про проведення перевірок;

- у випадках проведення перевірок водії підприємства повідомляють співробітників Укртрансбезпеки, що автомобілі перебувають в оренді та використовуються на підставі укладених договорів згідно усіх вимог та правил.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень щодо окремих питань справи, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню із зазначенням таких фактичних обставин:

- предметом позову є оскарження постанови, що винесена на підставі акту перевірки № та дати якого вказано в постанові в графі «Допущено порушення». Порядок за яким відповідачем зроблено розрахунок щодо нарахування плати за проїзд по акту перевірки, також % (проценти) перевищення нормативних вагових параметрів, за яким відповідачем винесено штрафні санкції постановою позивачем не оскаржується, та не ставляться під сумнів. Натомість, підставою оскарження є виключно нібито те, що позивач за даними правовідносинами не являється перевізником, а відтак відповідальною особою, з чим відповідач категорично не погоджується;

- справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта. Про час і місце розгляду справи про порушення суб`єкт повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта справа про порушення розглядається без її участі. На розгляд справи на 11.09.2020 р. позивач був належним чином та завчасно викликаний рекомендованим листом з повідомленням, про що свідчить запрошення від 28.08.2020 р. вих. № 65508/32/24-20, а також список поштових відправлень з повідомленням № 3032 та квитанція поштового відправлення від 28.08.2020 р. рекомендованого листа з повідомленням. Запрошення на розгляд справи позивач завчасно отримав (31.08.2020), що підтверджується трек кодом 782, але на розгляд справи не з`явився;

- яких не будь документів щодо вибуття автомобіля із власності, (користування), передачі його іншій особі позивач ні під час перевірки транспортних засобів, що йому належать, а також під час розгляду справи про порушення відповідачу не надавав. Письмові заперечення (застереження) щодо вищезазначеного від позивача не надходило;

- за нормою частини 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення транспортного законодавства несе особа перевізник;

- перевізником за даними правостосунками правомірно та обґрунтовано відповідачем визнаний на розгляд справи саме позивач;

- позивачем з метою захисту своїх майнових інтересів, застосовується тактика обману суду, що відображено в тому, що вже після винесення оскаржуваних постанов, позивач шляхом оформлення минулою датою одномісячних за терміном дії договорів оренди транспортних засобів з іншою особою ТОВ «Будівельна компанія Дорлидер». Таким чином, лжеорендатор пішов на таке усвідомлюючи, що за діючим законодавством, у відповідача може закінчитися процесуальний строк для притягнення його (лжеорендатора) до відповідальності;

- позивач у позовній заяві посилається на договори оренди транспортних засобів та стверджує, що саме орендар, використовуючи вантажівки позивача, надавало послуги вантажоперевезень та виступило у якості перевізника при виявлені порушення законодавства про автомобільний транспорт працівниками відповідача. Відповідач не погоджується з такими твердженнями, вважає за доцільним звернутися до норм Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та закцентувати увагу на тому, що позивач вводить суд в оману шляхом фальсифікації господарських правовідношень у вигляді договорів оренди транспортних засобів, укладених між позивачем та орендарем. Мета уникнення відповідальності сплати адміністративно-господарських штрафів. Отже, відповідач наголошує на невідповідності договорів діючому законодавству, завдяки чому впевнений, що суд не повинен враховувати договори оренди транспортних засобів у якості доказу правової позиції позивача з причин їх невідповідності Закону. Отже, з огляду на договори оренди транспортних засобів, сторонами господарювання не зазначені, проігноровані істотні умови для укладання таких договорів, а саме вартість майна та фіксована орендна плата;

- в акті перевірки водіями транспортних засобів або позивачем (його представником) не позначено, що перевізником (організатором перевезень є не власник транспортного засобу, а інша особа і при наймі, існує договір оренда транспортних засобів);

- сам договір лише засвідчує намір, що його уклали щодо використання автомобілів. Доказів того, що такі договори були дійсно спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, позивач не надав. Пунктом 4.1 Договору йдеться про те, що орендна плата визначається і сплачується згідно рахунків наданих орендодавцем, проте на підтвердження цього, жодного рахунку позивач до суду не надав, як не надав жодної ТТН, а також Договорів на замовлення транспортних послуг, що передує оформленню ТТН;

- водіями транспортного засобу не надавалося перевіряючим, а позивачем на обґрунтування своєї позиції щодо передачі автомобіля іншій особі, не наведено доказів оформлення тимчасового реєстраційного талону (тимчасового тех. паспорту) на всі автомобілі, якими здійснювалися перевезення за спірними правовідносинами. Необхідність такої дії визначено ст. 39 Закону № 2344-III та відображено пунктами 11 та 30 Постанови ВСУ від 20.12.2018 р. у справі № 804/8740/16;

- крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 671 Про внесення змін до Порядку № 879 виключено пункт 19 Порядку № 879 без визначення необхідності застосування затвердженого Мінекономрозвитку або іншою методикою. З огляду на виключення п. 19 Порядку № 879, наявність у терміні вимірювання посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не може розцінюватися як наявність у відповідальних осіб Укртрансбезпеки обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 02.08.2018 р. у справі № 820/1420/17, наведеною пунктами: 7; 47;

- відповідачем було виконано всі вимоги передбачені законодавством, з огляду на що визнання його дій протиправними як по складенню матеріалів контролю так і застосуванню штрафу є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

29.07.2020 року о 21:57 посадовими особами Управління Укратрансбезпеки проведено перевірку:

місце перевірки: а/д м 14 Одеса Мелітополь;

транспортного засобу: марка Mercedes-Benz ВАР-3, номерний знак НОМЕР_1 ;

водій: ОСОБА_1 ;

документ, що посвідчує особу водія: п/в НОМЕР_3 23.02.2008 р.;

що належить: ТОВ «СПМК-17», Одеська область, Лиманський р-н, ш 21 км Старокиївське шосе, 30А.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 240266 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. (а.с.35)

У даному акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення: порушено п.22.5 ПДР України під час надання послуг з перевезення вантажу отсев, згідно ТТН від 29.07.2020 р. з перевищенням вагових обмежень на загальну масу 48320 кг замість 40 т; з перевищенням вагових обмежень на стоячу вісь складає 30165 кг замість 22 т, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: ч. 1 абз. 16 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Також в акті зазначено, що водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

11 вересня 2020 року в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Одеській області О. Гончар, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «СПМК-17», місцезнаходження: 65025, Одеська обл., Лиманський р-н, 21 км Старокиївського шосе, 30-а, код згідно з , ураховуючи те, що ТОВ «СПМК-17» допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт 29.07.20 р., а/д М-14 Одеса-Мелітополь, 21 км + 800, (Підстава: Акт від 29.07.20 р. № 240266), відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 214455 (а.с.34), якою постановлено стягнути з ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 гривень.

Не погоджуючись із постановою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 214455 від 11 вересня 2020 року, позивач оскаржив її у судовому порядку.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем також надано копії, зокрема (а.с.42-46, 59-70, 104-107):

- договору оренди № 1/6-О транспортних засобів від 01.06.2020 р., укладеного між ТОВ «СПМК-17», як Орендодавцем, та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР», як Орендарем, про те, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у платне користування транспортні засоби та механізми, в тому числі сідловий тягач MERCEDES-BENS ACTROS 2641, державний номер НОМЕР_2 ;

- Акту приймання-передачі транспортних засобів від 01.06.2020 р., відповідно до якого, в порядку на умовах, визначених Договором оренди № 1/6-О транспортних засобів від 01.06.2020 р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв у платне користування наступні транспортні засоби та механізми, в тому числі сідловий тягач MERCEDES-BENS ACTROS 2641, державний номер НОМЕР_2 ;

- Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача;

- документів щодо виконання договору оренди № № 1/6-О транспортних засобів від 01.06.2020 р.: рахунку-фактури № SPP-000807 від 30.06.2020 р., рахунку-фактури № SPP-000826 від 31.07.2020 р., рахунку-фактури № SPP-000839 від 31.08.2020 р., акту № SPP-000603 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2020 р., акту № SPP-000653 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2020 р., акту № SPP-000667 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2020 р., договору № 025/20-ЗВ від 31.08.2020 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються пояснення, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача суду також надано копію (а.с.101):

- товарно-транспортної накладної № 341 від 29 липня 2020 р., Форма № 1-ТН, згідно з якою, зокрема:

- автомобіль: MERCEDES-BENZ ACTROS 2641, НОМЕР_2 ;

- автомобільний перевізник: ТОВ «БК «ДОРЛІДЕР»;

- водій: ОСОБА_1 ;

- найменування вантажу: суміш відсіву;

- вид пакування: насип;

- маса брутто, т: 43.000.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, представником відповідача також надано копії, зокрема (а.с.118-120):

- сертифікату відповідності Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації № UA.TR.002.CB.0300-17 від 27 листопада 2017 р.;

- доказів надіслання Повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення № 65508/32/24-20 від 28.08.2020 року позивачу поштою 28.08.2020 року за № відправлення 782 та скан-копії трекінгу «Укрпошти» про вручення особисто відправлення за № 782 31.08.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній до 01.01.2022 року), у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III); «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року № 2862-IV (далі Закон № 2862-IV); «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII); Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила № 1306); Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30); Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567); Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі Порядок № 879).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно зі ст. 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлюють Правила № 30. (абз. 1 п. 1 Правил № 30)

Відповідно до п. 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок № 879.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку № 879 дія цього Порядку не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Відповідно до п. 22.5 Правил № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до пп. 2-4 п. 2 Порядку № 879 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно зі змістом пунктів 26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до абз. 1 п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

У відповідності з абз. 1 п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Пунктом 31.1 Порядку № 879 передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи, з таких підстав.

Так, наведеними правовими нормами визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому, повноваження відповідача щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати, що здійснюється у формі розрахунку.

Так, оскаржуваною постановою застосовано до позивача адміністративно-господарські санкції, за порушення, за яке абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність, а саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Судом встановлено, що згідно зі змістом Акта від 29.07.2020 року № 240266, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, під час перевірки виявлено порушення: порушено п.22.5 ПДР України під час надання послуг з перевезення вантажу отсев, згідно ТТН від 29.07.2020 р. з перевищенням вагових обмежень на загальну масу 48320 кг замість 40 т; з перевищенням вагових обмежень на стоячу вісь складає 30165 кг замість 22 т, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: ч. 1 абз. 16 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Також, згідно з товарно-транспортною накладною № 341 від 29 липня 2020 р., Форма № 1-ТН, згідно з якою, зокрема:

- автомобіль: MERCEDES-BENZ ACTROS 2641, НОМЕР_2 ;

- автомобільний перевізник: ТОВ «БК «ДОРЛІДЕР»;

- найменування вантажу: суміш відсіву;

- вид пакування: насип;

- маса брутто, т: 43.000.

З встановленого вбачається, зокрема, що:

1) автомобільним перевізником вантажу у спірних правовідносинах є інша особа ТОВ «БК «ДОРЛІДЕР»;

2) перевозився подільний вантаж.

При цьому, по-перше, на доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, зокрема, щодо належного перевізника у спірних правовідносинах, позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України надано копії документів вищенаведеного змісту, зокрема: - договору оренди № 1/6-О транспортних засобів від 01.06.2020 р.; - Акту приймання-передачі транспортних засобів від 01.06.2020 р.; - документів щодо виконання договору оренди № № 1/6-О транспортних засобів від 01.06.2020 р.: рахунку-фактури № SPP-000807 від 30.06.2020 р., рахунку-фактури № SPP-000826 від 31.07.2020 р., рахунку-фактури № SPP-000839 від 31.08.2020 р., акту № SPP-000603 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2020 р., акту № SPP-000653 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2020 р., акту № SPP-000667 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2020 р., договору № 025/20-ЗВ від 31.08.2020 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Разом з тим, відповідачем на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України не наведено та не надано жодних доказів, в тому числі на виконання ухвали суду щодо витребування усіх доказів-підстав (фактичних і юридичних) правомірності прийняття оскаржуваної постанови, згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, на підставі яких при прийнятті оскаржуваної постанови здійснено висновок, що саме позивач є перевізником у спірних правовідносинах.

При цьому, виходячи з положень абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, в даному випадку обов`язковим для доведення саме відповідачем (суб`єктом владних повноважень), як законодавчої підстави для застосування адміністративно-господарського штрафу за встановлене порушення законодавства про автомобільний транспорт, окрім встановлення самого порушення, є статус особи, до якої застосовується відповідальність у виді штрафу, а саме «автомобільний перевізник».

За наведених обставин, суд не бере до уваги обґрунтування відповідача заперечень проти позовних вимог зауваженнями до змісту наданого позивачем договору оренди транспортних засобів та до документів, наданих позивачем щодо його виконання, тощо, а також з тих підстав, що таке обґрунтування не відповідає предмету позову (відповідно, спору / дослідження / встановлення / тощо) за даним позовом та не звільняє відповідача від обов`язку доказати правомірність свого рішення, яке оскаржується.

Крім того, згідно з положеннями статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Згідно з п.п. 1.10, 2.2 Правил № 1306 дорожнього руху, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що законодавець не ототожнює поняття «власника транспортного засобу» та «автомобільного перевізника».

Проте, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу доводить лише та виключно те, що відповідний транспортний засіб належить позивачу / позивач є його власником, та воно не є належним доказом статусу позивача у спірних правовідносинах, як автомобільного перевізника.

Також з цього питання слід зазначити, що посилання відповідача на те, по суті, що про наведені позивачем обставини щодо передачі відповідного транспортного засобу в оренду іншій особі не було повідомлено водієм цього транспортного засобу при проведенні перевірки та не надано доказів на їх підтвердження, тощо не може бути підставою для покладання на позивача надмірного тягаря негативних наслідків за можливі неправомірні дії чи бездіяльність осіб, які діють в інтересах третіх осіб.

По-друге, відповідно до абз. 3 п. 22.5 Правил № 1306, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Отже, чинним (на час виникнення спірних правовідносин) законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість та /або необхідність отримання перевізником відповідного дозволу.

Таким чином, оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III за відсутність такого дозволу.

Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 814/1460/16.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що редакція абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III (в редакції Закону № 1534-IX від 03.06.2021), відповідно до якої за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, набрала чинності 01.10.2021 року, тобто після прийняття оскаржуваної постанови (11.09.2020 року).

При цьому, зі змісту наведеної редакції абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III вбачається, що для застосування відповідальності за цією нормою за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні подільного вантажу дозвіл не вимагається.

Отже, подальшими змінами у законодавстві, які регулюють спірні правовідносини, фактично, узгоджено нормативно-правові вимоги, зокрема, абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III та абз. 3 п. 22.5 Правил № 1306.

Відповідно, встановлене також підтверджує необґрунтованість та безпідставність (фактичну і юридичну) прийнятої відповідачем постанови.

Разом з тим, щодо обґрунтування позивачем позовних вимог із посиланням на те, що: ТОВ «СПМК-17» про розгляд справи про порушення не повідомлялось належним чином та не запрошувалось до участі; справу про порушення Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було розглянуто без участі позивача, що позбавило ТОВ «СПМК-17» права вирішити суперечку у досудовому порядку, надати відповідні пояснення та документи, тощо слід зазначити таке.

Судом встановлено, що на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії, зокрема: Повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення № 65508/32/24-20 від 28.08.2020 року, яким запрошено прибути 11.09.2020 р. до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області по актам проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; доказів надіслання Повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення № 65508/32/24-20 від 28.08.2020 року позивачу поштою 28.08.2020 року за № відправлення 782 та скан-копії трекінгу «Укрпошти» про вручення особисто відправлення за № 782 31.08.2020 року.

При цьому, дійсно, відповідно до п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Разом з тим, згідно з абз. 1 п. 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

З наведених положень Порядку № 1567 вбачається, зокрема, що неявка уповноваженої особи суб`єкта господарювання, повідомленої про час і місце розгляду справи про порушення, не перешкоджає розгляду справи про порушення, не є підставою для відкладення / перенесення / тощо розгляду цієї справи.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена позивачем об`єктивна неможливість надати відповідачу відповідні пояснення та документи не є невідновлюваною. Так, позивач скористався відповідною можливістю під час розгляду цієї адміністративної справи в суді, надавши на доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, вищенаведені документи-докази, оцінку яким судом надано вище.

Отже, наведена позиція позивача не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, відповідно, наведені позивачем обґрунтування позовних вимог законодавчо та об`єктивно самі по собі не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови.

Щодо обґрунтування позовних вимог із посиланням на те, що: єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08; разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі; такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у справі № 816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018 р.), у справі № 826/442/13-а (постанові від 16.01.2018 р.), у справі № 821/597/17 (постанова від 12.06.2018 р.) тощо слід зазначити таке.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

При цьому суд звертає увагу на те, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 24 червня 2021 року у справі № 420/4887/20, від 23 грудня 2020 року № 560/3971/19, від 31 березня 2020 року по справі № 910/11383/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 тощо.

Відповідно, наведена позиція позивача є помилковою, такою, що не узгоджується з новими, актуальними на час розгляду та вирішення справи, висновками Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних питань.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття постанови; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця постанова, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, відповідно

- адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви у справі № 420/13373/20 додано платіжне доручення № 83 від 25 листопада 2020 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 6375,00 грн., яка є належною за подання даного позову майнового характеру на загальну суму 425000,00 грн.

Належною сумою за подання адміністративного позову у цій справі (з урахуванням ухвали суду від 24.12.2020 року про роз`єднання позовних вимог у справі № 420/13373/20) є 510,00 грн. (п`ятсот десять гривень 00 копійок) (6375,00грн.х34000грн.:425000,00грн.).

Відповідно до абз. 1 п. 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, проте територіальні органи створено без статусу юридичної особи.

Відповідно до Розділу 2 наказу Державної Служби України з безпеки на транспорті від 09.09.2020 р. № 340 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області та Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки в Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки.

Разом з тим, Державна служба з безпеки на транспорті є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Відповідно, стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десять гривень 00 копійок).

При цьому, суд звертає увагу на те, що вимога про стягнення судового збору не є позовною вимогою в розумінні КАС України, а є питанням про розподіл судових витрат, яке суд вирішує при прийнятті рішення у справі.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 27.05.2022 року) до 31 серпня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: тимчасової непрацездатності головуючого судді, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; часу перебування головуючого судді у відпустці; наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року № 9-ОС/Д/С «Про особливий режим роботи Одеського окружного адміністративного суду»; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (місцезнаходження: 21-й км Старокиївського шосе, 30А, Комінтернівський район, Одеська область, 65025; ідентифікаційний код юридичної особи: 01353551) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (місцезнаходження: вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДОРЛІДЕР» (місцезнаходження: 21-й км Старокиївського шляху, 30А, Комінтернівський район, Одеська область, 65025; ідентифікаційний код юридичної особи: 37468590), про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 214455 від 11 вересня 2020 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ідентифікаційний код юридичної особи: 39816845) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» суму судового збору в розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десять гривень 00 копійок)

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова