Справа № 120/1901/22-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/1901/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДФС України у Вінницькій області (далі - управління, відповідач) із адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 квітня 2019 року;

- зобов`язати виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 квітня 2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що працював в ГУ ДФС у Вінницькій області. Однак, через настання особливого періоду не мав змоги скористатися додатковою відпусткою. При цьому, на час прийняття наказу про звільнення відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою суду від 16.02.2022 р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справу до розгляду за правилами спрощеного провадження в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

29.03.2022 р. , 04.05.2022 р, 19.05.2022 р. ухвалами суду витребувано додаткові докази.

Письмової позиції від відповідача не надійшло, хоча ухвала про відкриття отримана останнім, про що свідчать матеріали справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд доходить висновку, що позов підляє задоволенню частково, виходячи х наступних міркувань.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;».

Згідно статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) визначено,що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст.. 5 ).

Стаття 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік(п.12 ст.12 Закон №3551-XII) .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив службу в органах податкової міліції, правовий статус працівників якої регламентований розділом XVIII-2 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час проходження позивачем служби).

Пунктом 353.1 статті 353 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

При цьому, суд вказує, що станом на день звільнення позивача ,, ЗУ "Про міліцію" втратив чинність та набув чинності Закон України "Про Національну поліцію" .

Так, відпустки поліцейських регламентовані статтею 92 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частин 10-11 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

На працівників податкової міліції поширюється Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення).

Так, порядок надання відпусток регламентований розділом VІ Положення.

Відповідно до пункту 49 Положення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Згідно з абзацом 2 пункту 56 Положення особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства (пункт 61 Положення).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в постанові від 19.01.2021 за результатом розгляду справи № 160/10875/19 зазначив:

« 56. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже розглядав справи з подібними правовідносинами, зокрема №826/8185/18 за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії; №818/1276/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про стягнення грошової компенсації, середнього заробітку, матеріальної допомоги та моральної шкоди.

57. Предметом спору у цих справах були дії відповідачів щодо невиплати позивачам (поліцейським) грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, що передують року звільнення. Проте під час їхнього розгляду суди дійшли різних правових висновків.

57.1 Так, у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 (провадження №К/9901/19707/19) Верховний Суд виходив з того, що питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не врегульоване положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, а тому при вирішенні цього питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

57.2 Проте у постанові від 06.02.2020 в справі №818/1276/17 (провадження №К/9901/48853/18) Верховний Суд зазначив, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, урегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Позиція аналогічного змісту також наведена Верховний Судом у постановах від 07.08.2019 в справі №820/5122/17 (провадження №К/9901/16897/19), від 31.03.2020 в справі №808/2122/18 (провадження №К/9901/68185/18, №К/9901/68414/18), від 02.07.2020 в справі №825/1038/16 (провадження №К/9901/9235/18, №К/9901/9238/18).

58. Суд убачає за необхідне відступити від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і вважає правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 з таких підстав.

59. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

60. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

57. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

58. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

59. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

60. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

61. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

62. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.».

Зважаючи на те, що позивач проходив службу в органах податкової міліції, на позивача поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Положенням.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної додаткової відпустки за попередні роки у Законі № 580-VIII та Положенні, при вирішенні спору щодо компенсації позивачу невикористаної частини додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.07.2017 року позивач отримав статус учасника бойових дій, а отже, на позивача також поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На підставі наказу начальнику ГУ ДФС у Вінницькій області від 24.04.2019 №98 позивач звільнений з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за підпунктом "а" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Отже, враховуючи вказані вище норми законодавства,відповідач був зобов`язаний у день звільнення позивача виплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані ним дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій.

Разом з тим, оцінюючи вимоги щодо невиплати компенсації за 2016 та 2019 роки, суд вказує наступне.

Так, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій лише 14.07.20217 р., відтак останньому правомірно не виплачено компенсацію за відпустку за 2016 рік, оскільки він не набув права на таку відпустку в 2016 році.

Стосовно не виплати грошової компенсації за відпустку за 2019 рік, то як видно із листа Головного управління ДФС у Вінницькій області від 13.05.2022 р. , ОСОБА_1 надано додаткову відпустку, як учаснику бойових дій тривалістю 14 днів з 06.03.19 по 19.03.2019 р., відтак за даний період компенсація також не підлягає виплаті.

Щодо вимог стосовно не виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2017 та 2018 роки, то суд зазначає про таке.

Так, судом витребовувались від відповідача та ДФС України докази щодо виплати /невиплати додаткової відпустки за період з 2016 - 2018 р., однак відповідні докази не надійшли.

Більш того, від ДФС України повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою "адресат відсутній", відтак судом вжито всіх заходів з метою отримання доказів, а отже керуючись ч.9 ст. 80 КАС України суд приймає рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

При цьому, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем проведено з позивачем усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2017 по 2018 роки.

З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій, слід визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати спірної компенсації та виплатити таку за період з 2017 по 2018 рік.

Окремо суд вказує, що позивача звільнено згідно наказу від 24.04.2019 о. з 25.04.2019 р., а не з 24.04.2019 р., як він вказує.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 25 квітня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління ДФС України у Вінницькій виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 25 квітня 2019 року.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДФС України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення сформовано: 13.06.22

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна