Справа № 200/612/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року Справа№200/612/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

позивачка, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до відповідача-1, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідача-2, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №83 від 28.08.2021 про відмову в призначенні пільгової пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до загального страхового і пільгового стажу періоди роботи з 04.03.1997 по 10.09.2009 на шахті «Піонер» (ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») та з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування з повним робочим днем в ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток», дільниці ЗФ;

- зобов`язати Головне управління Пенсіонного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу роботи, у тому числі періоди роботи з 04.03.1997 по 10.09.2009 на шахті «Піонер» (ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») та з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування з повним робочим днем в ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток», дільниці ЗФ, а також з урахуванням досягнення 50 років, тобто віку необхідного для призначення даного виду пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що виконувала роботи за професією, визначеною Списком №2, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 19 серпня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2). 28 серпня 2021 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №96 у призначенні пенсії було відмовлено з посиланням на недосягнення пенсійного віку та відсутність необхідного пільгового страхового стажу на роботах із важкими і шкідливими умовами праці, встановлених пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2). За результати розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховані періоди роботи з 04.03.1997 по 10.09.2009, та з 04.04.2013 по 01.08.2016, оскільки професія машиніста установок збагачування та брикетування відсутня в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

На думку позивачки, спірне рішення є протиправним, оскільки вона надала всі необхідні документи (у тому числі й усі необхідні уточнювальні довідки), що підтверджують наявність у пільгового стажу, необхідного для призначення пільгової пенсії відповідно до зазначеної статті, і при розгляді заяви відповідачем-2 не враховано рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змії до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ від 23.01.2020 №1-р/2020.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. Заява позивачки відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області. Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» задоволенню не підлягає, оскільки відповідач-1 не здійснював розгляд заяви про призначення пенсії та не вирішував питання щодо наявності/відсутності підстав для призначення пенсії.

Відповідач-2 відзиву на позов не подав.

14 січня 2022 року позовна заява була залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 .

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з частиною 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28 серпня 2021 року Головним управління Пенсійного фонду України у Київський області прийнято рішення №83, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком по списку №2, оскільки:

пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 55 років.

Вік заявниці 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 25 років.

Страховий стаж особи становить 34 роки 6 місяців 26 днів.

Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 10 років.

Зниження пенсійного віку визначене пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) за наявності не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Пільговий стаж особи становить 8 років 18 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 04.03.1997 по 10.09.2009, та з 04.04.2013 по 01.08.2016 оскільки професія машиніста установок збагачування та брикетування відсутня в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , та інформації в Довідці про підтвердження наявності трудового стажу для призначень пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1129 від 18.11.2021, яка видана ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток», ОСОБА_1 працювала повний робочий день

- на шахті «Піонер» (на теперішній час ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») в період з 04.03.1997 по 10.09.2009 машиністом установок збагачення та брикетування дільниці ЗФ, що передбачено Списком №2 (розділ II. п. «а», код - 2030000а-14315), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 та Списком №2 (розділ II п. «а». ко-2а), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003;

- на ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток» в період з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування з повним робочим днем, дільниці ЗФ, що передбачено Списком №2 (розділ II, п. «а», код - 2а), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

В період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

З 16 січня 2003 року по 02 серпня 2016 року застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

У спірні періоди роботи на шахті «Піонер» (на теперішній час ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») позивачка виконувала роботи за професією, що внесена до Списку № 2, яка дає право на пільгову пенсію.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі №127/9289/17.

Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, якою був затверджений «Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», набрала чинності 03 серпня 2016 року.

Отже, відповідач-2 неправомірно посилається на вказану постанову як на підставу для не зарахування до пільгового стажу позивачки спірних періодів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Внаслідок аналізу вищевказаних нормативно-правових актів та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення, оскільки відповідач-2 неправомірно не включив до пільгового стажу позивачки вказані періоди роботи.

Позивачка просить зобов`язати орган Пенсіонного фонду України повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд вважає, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, з огляду на наступне.

На час звернення позивачки за призначенням пенсії її вік становив 50 років, а страховий стаж - 34 роки 6 місяців 26 днів, про що зазначено в спірному рішенні.

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив Закон №1058-IV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року».

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційного Суду України визнані неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

З урахування наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що станом на 19 серпня 2021 року (день подання заяви про призначення пенсії), позивачка мала право на пенсію, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивачки, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, зарахувавши до страхового стажу та стажу на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, позивачки періоди роботи на шахті «Піонер» (на теперішній час ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») з 04.03.1997 по 10.09.2009 машиністом установок збагачення та брикетування дільниці ЗФ, на ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток» з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування з повним робочим днем, дільниці ЗФ, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки заява позивачки про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, і саме цей орган вирішував питання щодо наявності/відсутності підстав для призначення їй пенсії, у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 (частина 1 статі 139 КАС України).

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат позивачка подала угоду про надання правової допомоги адвокатом, акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1.

Згідно з актом виконаних робіт від 05 січня 2022 року адвокат Карамян Е.Ф. надав позивачці послуги на загальну суму 5000,00 гривень.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 ОСОБА_1 сплатила 5000,00 гривень.

В акті виконаних робіт від 05 січня 2022 року зазначено, що адвокат Карамян Е.Ф. надав послугу з розгляду справи у Донецькому окружному адміністративному суді на суму 3500,00 гривень.

Розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), отже, адвокат Карамян Е.Ф. не надавав професійну правничу допомогу позивачці в Донецькому окружному адміністративному суді, а тому розмір витрат на правничу допомогу слід зменшити на суму 3500,00 гривень.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивачки підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 1500,00 гривень (5000,00 - 3500,00).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 134, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Терьохіна, б. 8-а; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №83 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , прийняте 28 серпня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, зарахувавши до страхового стажу та стажу на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 періоди роботи на шахті «Піонер» (на теперішній час Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») з 04.03.1997 по 10.09.2009 машиністом установок збагачення та брикетування дільниці ЗФ, на Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток» з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування дільниці ЗФ, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, загалом 2492 (дві тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3; ) про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу роботи, у тому числі періоди роботи з 04.03.1997 по 10.09.2009 на шахті «Піонер» (ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток») та з 04.04.2013 по 01.08.2016 машиністом установок збагачення та брикетування з повним робочим днем в ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-вибуток», дільниці ЗФ, а також з урахуванням досягнення 50 років, тобто віку необхідного для призначення даного виду пенсії, відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 13 червня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко