Справа № 400/1581/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2022 р. № 400/1581/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу,

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327,00 грн;

зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327,00 гривень.

Позов позивач обґрунтував тим, що відповідач до теперішнього часу протиправно не виплатив йому грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі його місячного грошового забезпечення, право на яку, на переконання позивача, виникло після зараховання його до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 03.10.2016.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

При цьому суд врахував, що згідно з частиною шостою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та пунктом 10 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Абзацом сьомим пункту 2 параграфу 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, що окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У газеті «Голос України» від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.

Таким чином, вищезазначені підсистеми (модулі) почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.

Відтак з 05.10.2021 усі державні органи та органи місцевого самоврядування зобов`язані бути зареєстрованими у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Аналізуючи обов`язок органів публічної влади бути зареєстрованими у вищезазначеній підсистемі (модулі), суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, зокрема, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), пункт 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» («Lelas v. Croatia») від 20.05.2010 (заява № 55555/08).

Тому суд прийшов до висновку, що внесені з 05.10.2021 в Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему судові рішення, документи у справі тощо вважаються такими, що отримані належним чином відповідними державними органами та органами місцевого самоврядування не залежно від факту їх реєстрації у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет».

З огляду на вищезазначене, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з даними Витягу із послужного списку майора ОСОБА_1 (а.с. 9-10) позивач в період з 31.07.1982 по 25.08.1990 проходив військову службу у Збройних силах СРСР, з яких був звільнений в запас за статтею 59 пункту «Д» за службовою невідповідністю положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних сил СРСР.

Відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 30.08.2016 № 807 позивача прийнято на військову службу за контрактом та призначено старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини 64 окремого гарматного артилерійського дивізіону 406 окремої артилерійської бригади Військово-Морських Сил Збройних Сил України (а.с. 22), що підтверджується також Витягом із послужного списку майора ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Зараховано позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 03.10.2016 на підставі наказа командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.10.2016 № 88 (а.с. 21).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.08.2017 № 168 позивача з 15.08.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено до військової частини НОМЕР_1 м. Миколаїв для подальшого проходження військової служби. Щорічну основну відпустку за 2017 рік використав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік не отримував. Грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік отримував (а.с. 19).

У підпункті 5.2 пункту 5 Грошового атеста (форма № 2) серія ЗУ № 331241 зазначено, що військовою частиною НОМЕР_2 позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у сумі 6 327,00 грн на підставі наказа командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2017 № 91 (а.с. 11).

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2017 № 190 позивача наказано вважати таким, що прийняв справи та посаду старшого помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 (а.с. 8).

Вважаючи, що військова частина НОМЕР_2 неправомірно не виплатила йому грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду позов про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327,00 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 у справі № 400/280/19 позов задоволено, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 26-30).

Відмова у задоволені позову аргументована П`ятим апеляційним адміністративним судом тим, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача (військову частину НОМЕР_1 ), а Кодекс адміністративного судочинства України не надає апеляційній інстанції процесуальних повноважень здійснювати на стадії апеляційного розгляду справи заміну неналежного відповідача чи залучати другого відповідача, а також повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, судова колегія зазначила, що надання правової оцінки наведеним в рамках апеляційного перегляду даної справи доводам без залучення належного відповідача є недоцільним, оскільки така оцінка в будь-якому випадку не буде впливати на кінцевий результат розгляду заявлених у цій справі позовних вимог.

20.01.2022 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо виплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік (а.с. 18).

Листом від 28.01.2022 № 245 відповідач відмовив позивачу у виплаті йому в 2022 році грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього (а.с. 15-17).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною щодо невиплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до першого речення пункту 1 статті 101 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній у період виникнення спірних правовідносин: з 03.10.2016 по 31.12.2016) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної до 28.02.2018) було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 1.2 Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (далі Інструкція № 260) (чинної до 20.07.2018), до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної до 28.02.2018) було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Таким чином, допомога на оздоровлення відноситься до одноразових видів грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, зокрема, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак такі питання регулює Кодекс законів про працю України. З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини з виплати грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно із частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат (пункт 1 резолютивної частини).

Таким чином, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Вказана позиція узгоджується також з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13.05.2019 у справі №524/39/15-а.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що право на отримання допомоги на оздоровлення як одноразового виду грошового забезпечення не обмежується жодним строком.
Поряд з цим, суд встановив, що позивач неодноразово звертався до відповідача із зверненням про виплату йому допомоги на оздоровлення за 2016 рік, що підтверджується листами-відповідями відповідача від 18.12.2018 № 3900 (а.с. 14) та від 28.01.2022 № 245 (а.с. 15). А у 2019 році звернувся з відповідним адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , у задоволенні якого постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 400/280/19 (а.с. 26-30) відмовлено. Підставою для відмови в задоволені позову слугувало те, що позивач звернувся з ним до неналежного відповідача.

Порядок надання допомоги на оздоровлення в період виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією № 260 (чинної до 20.07.2018).

Пунктом 30.2 розділу ХХХ Інструкції № 260 встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 30.2 розділу ХХХ Інструкції № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Згідно з пунктом 30.4 розділу ХХХ Інструкції № 260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Відповідно до пункту 30.7 розділу ХХХ Інструкції № 260 у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення. Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.

Абзацом першим пункту 30.8 розділу ХХХ Інструкції № 260 встановлено, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що військовослужбовцю, який прийнятий на військову службу із запасу, грошову допомогу для оздоровлення перший раз надається в календарному році, в якому він став до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений, при вибутті у щорічну основну відпустку або без вибуття у відпустку (за його заявою з цього приводу). При цьому у випадку переміщення військовослужбовця по службі в іншу військову частину, невиплачена грошова допомога на оздоровлення за відповідний рік має виплачуватись вже наступною військовою частиною.

Суд встановив, що позивач був прийнятий на військову службу із запасу та приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого помічника начальника штабу з кадрової і стройової частини штабу військової частини НОМЕР_2 з 03.10.2006, що підтверджується Витягом із послужного списку майора ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Як наслідок, у позивача виникло право на отримання грошової допомоги для оздоровлення у 2016 році.

Відповідно до пункту 30.7 розділу ХХХ Інструкції № 260 у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення.

Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.

Згідно з абзацом першим пункту 30.8 розділу ХХХ Інструкції № 260 військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.

Таким чином, у випадку переміщення військовослужбовця по службі в іншу військову частину, невиплачена грошова допомога на оздоровлення за відповідний рік має виплачуватися вже наступною військовою частиною.

Суд встановив, що у липні 2017 року позивач прибув для проходження військової служби у відповідача з військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується Витягом із послужного списку майора ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.08.2017 № 168 позивача з 15.08.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено до військової частини НОМЕР_1 м. Миколаїв для подальшого проходження військової служби. Щорічну основну відпустку за 2017 рік використав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік не отримував. Грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік отримував (а.с. 19).

Як наслідок, оскільки грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік позивач не отримав на попередньому місці проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , тому її виплатити повинна була інша військова частина, в яку прибув позивач, тобто військова частина НОМЕР_1 .

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік і щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідну виплату підлягають задоволенню.

У позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової допомоги на оздоровлення в конкретному розмірі, а саме: 6 327,00 гривень.

Відповідно до пункту 30.1 розділу ХХХ Інструкції № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Розміри всіх види грошового забезпечення, що враховуються при визначенні грошової допомоги для оздоровлення, в період проходження військової служби позивачем у військовій частині НОМЕР_2 не змінювалися, що підтверджується даними про грошове забезпечення позивача, що зазначені в наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.10.2016 № 88 (а.с. 21) і в Грошовому атестаті (форма № 2) серія ЗУ № 331241 (а.с. 11).

Тому суд прийшов до висновку, що позивач вірно розрахував розмір своєї грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді, тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327 (шість тисяч триста двадцять сім) гривень 00 (нуль) копійок.

3. Зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6 327 (шість тисяч триста двадцять сім) гривень 00 (нуль) копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 10 червня 2022 року