Справа № 520/24125/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13 червня 2022 р. справа № 520/24125/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податного повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, платник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.03.2021 року №0-2023.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки податковим органом невірно застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме 0,5 відсотків, замість 0 відсотків, оскільки належна йому нежитлова будівля є господарською (присадибною) будівлею та використовується виключно в особистих господарських цілях та для ведення особистого селянського господарства. Отже, на думку позивача, порушено його право на мирне володіння майном, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (враховуючи, що позов було подано з зазначенням місця знаходження відокремленого підрозділу ДПС України, суд вважає, що правильним найменуванням відповідача є - Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України) (далі за текстом - контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що згідно з відомостями Реєстру спірний об`єкт нежитлової нерухомості не може вважатися господарською (присадибною) будівлею, а відповідно до рішення ХХХІІІ сесії Мереф`янської міської ради VІІІ скликання від 26.06.2019р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, на території Мереф`янської міської ради» ставка для нежитлових будівель становить 0,5%, у зв`язку з чим владним суб`єктом проведено розрахунок податку на нерухоме майно за 2020 рік, застосовуючи ставку 0,5 відсотків та винесено податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 року №0-2023.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник є власником об`єкта нерухомості нежитлова будівля, конюшня, загальною площею 488,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.10.2021 №280505907.

Водночас, заявник не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Відносно цих обставин між учасниками справи відсутній спір за будь-якими критеріями.

01.03.2021р. без попереднього проведення будь-яких перевірок та без складання жодних письмових документів контролюючим органом - ГУ ДПС у Харківській області відносно майна заявника (у вигляді нежитлової будівлі, конюшні, загальною площею 488,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) було прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2023 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 10568,11 грн.

Сума податку була розрахована із загальної площі будівлі, що перебуває у власності заявника 488,2 кв.м., зі ставкою податку у 2020 році 0,5% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (4723,00 грн.) відповідно до рішення ХХХІІІ сесії Мереф`янської міської ради VІІІ скликання від 26.06.2019р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, на території Мереф`янської міської ради», з розрахунку 12 кількості місяців у році, 11 кількості місяців, за які нараховано податок (((488,2*(0,5%*4723))/12)*11).

З тексту позовної заяви вбачається, що вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем особисто 30.08.2021 року. Вказане відповідачем не спростовується.

Суд зауважує, що текст виданого контролюючим органом правового акту індивідуальної дії не містить взагалі ніякої конкретизації стосовно будь-яких параметрів об`єктів справляння податку (адреси, площі, призначення тощо).

Не погодившись із відповідністю закону зазначеного податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2015р. таким законом відносно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є положення ст.266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) тип (тобто категорія будівлі) об`єкта; 2) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) площа об`єкта.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що рішення Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 25.03.2016 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Мереф`янська міська рада об`єдналася у Мереф`янську міську об`єднану територіальну громаду, до якої увійшло, зокрема, і селище Селекційне.

Відповідно до рішення ХХХІІІ сесії Мереф`янської міської ради VІІІ скликання від 26.06.2019р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, на території Мереф`янської міської ради» установлено ставки податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, згідно з додатком 1, та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік (далі за текстом Положення).

Так, згідно додатку 1 до вказаного рішення встановлено ставку податку за 1 кв.м господарських (присадибних) будівель (сараїв, хлівів, літних кухонь, майстерень, вбиральнь, погребів, навісів, котелень, бойлерних та інших об`єктів нежитлової (некомерційної) нерухомості) на рівні 0,00% розміру мінімальної заробітної плати; а ставку податку за 1 кв.м для нежитлових будівель встановлено на рівні 0,5% розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Положення об`єкти житлової нерухомості будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки; об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 Цивільного кодексу України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Учасниками справи не заперечуються обставини того, що спірний об`єкт нерухомості нежитлова будівля, конюшня, загальною площею 488,2 кв.м., знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №159422 від 05.12.2011р. земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості нежитлова будівля, конюшня, загальною площею 488,2 кв.м., має площу 2,00 га та має цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства».

Вказаного відповідачем не спростовано.

Більш того, відповідачем визнається відсутність у заявника статусу підприємця та використання вказаного об`єкту нерухомості в підприємницької діяльності.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що при обрахуванні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік та винесенні спірного податкового повідомлення - рішення сума податку була розрахована із загальної площі будівлі, що перебуває у власності заявника 488,2 кв.м., зі ставкою податку у 2020 році 0,5% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (4723,00 грн.) відповідно до рішення ХХХІІІ сесії Мереф`янської міської ради VІІІ скликання від 26.06.2019р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, на території Мереф`янської міської ради», з розрахунку 12 кількості місяців у році, 11 кількості місяців, за які нараховано податок (((488,2*(0,5%*4723))/12)*11).

Проте, зважаючи на те, що спірний об`єкт нерухомості за всіма ознаками є господарською (некомерційною) будівлею, частиною садиби, використовується у некомерційних цілях для ведення особистого селянського господарства ставка податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, відповідно до рішення ХХХІІІ сесії Мереф`янської міської ради VІІІ скликання від 26.06.2019р., повинна становити на рівні 0,00% розміру мінімальної заробітної плати.

За таких обставин, застосування контролюючим органом при обчисленні розміру податку ставки в 0,5% до вказаного об`єкту (нежитлова будівля, конюшня, загальною площею 488,2 кв.м.,) слід визнати неправомірним.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Вчинене адміністративним органом у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення спричинило доведене поза розумним сумнівом безпідставне настання для приватної особи негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування рішення контролюючого органу в частині невірно обрахованого податку.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки станом на 01.01.2020р. помилково застосував ставку для нежитлових будівель 0,5% до об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відтак оскаржуване рішення відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню в частині безпідставно визначеного грошового зобов`язання.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Так, частиною 3 ст. 161 КАС встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено на 2020 рік розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в місячному розмірі: з 1 січня - 2270 гривень.

З огляду на викладене та зміст позовних вимог майнового характеру, сума судового збору за подання вказаного адміністративного позову (на час його подання) складає 908,00 грн.

Перевіривши матеріали адміністративного позову, судом встановлено, що до позовної заяви надано квитанцію № 0.0..1 від 08.11.2021 року по сплату судового збору у розмірі 951,60 грн.

Отже, позивачем надано докази сплати судового збору у розмірі, що перевищує встановлену нормами Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" суму сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновків, що з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, підлягає відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за заявою представника позивача, судом буде вирішуватися в порядку ч.7 ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, від 01.03.2021 року №0-2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ідентифікаційний код ВП: 43983495; місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева