Справа № 160/6737/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2022 року Справа № 160/6737/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
Адвокат Надолинський Ростислав Федорович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - Міжрегіональне управління, відповідач), в якій просить:
- скасувати рішення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за №5-1077/Е від 13.04.2022 року щодо переведення ОСОБА_1 , 1975 року народження, з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)»;
- зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвалою суду від 13.05.2022 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
02.06.2022 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому останній у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на таке. У позовній заяві сторона позивача зазначає, що переведення ОСОБА_1 з ДУ "Запорізький слідчий ізолятор" до ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", відбулось в порядку здійснення заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві. Проте, переведення ОСОБА_1 було викликано іншою необхідністю ніж забезпечення безпеки ОСОБА_1 та здійснено за іншою процедурою. Відповідно до довідки по особовій справі ОСОБА_1 , наданої ДУ "Запорізький слідчий ізолятор", ОСОБА_1 був затриманий 16.02.2020 року УКР ГУ НП в Запорізькій області, на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 року, за підозрою у скоєнні злочину передбаченого ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ст.209, ч.2,4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2019 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.04.2020 року. Надалі строки тримання під вартою неодноразово продовжувались. 18.02.2020 року ОСОБА_1 був поміщений до ДУ "Запорізький слідчий ізолятор". 08.04.2022 року до начальника Міжрегіонального управління звернувся із рапортом начальник ДУ "Запорізький слідчий ізолятор", в якому зазначив, що ОСОБА_1 «перебуває на оперативно - профілактичному обліку, як авторитет злочинного середовища, та може негативно впливати на оперативну обстановку в установі, підбурюючи до вчинення протидії адміністрації установи, що може призвести до ускладнення оперативної обстановки чи вчинення нових злочинів». Через зазначені обставини керівництво ДУ "Запорізький слідчий ізолятор" клопотало про переведення ОСОБА_1 «до іншого слідчого ізолятора». 13.04.2022 року під №5-1077/Е Міжрегіональним управлінням було прийнято рішення про дозвіл переведення ОСОБА_1 з ДУ "Запорізький слідчий ізолятор" до ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", так як відсутня можливість переведення ОСОБА_1 в межах Запорізької області. Міжрегіональне управління є територіальним органом Міністерства юстиції України та Державної кримінально-виконавчої служби України межі діяльності якого поширюються на Дніпропетровську, Донецьку та Запорізьку області. За нормами пункту три глави 4 розділу два Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, начальник Міжрегіонального управління 13.04.2022 року прийняв рішення про дозвіл на переведення ОСОБА_1 з ДУ "Запорізький слідчий ізолятор" до ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4)". Також, представник відповідача просив звернути увагу, що Правила не вимагають отримання погодження від керівника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, обов`язково лише в письмовій формі. Зазначене свідчить, що керівник Міжрегіонального управління діяв правомірно та в межах наданих повноважень.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальна справа №335/3706/19 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.4 ст. 189, ч.2 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України.
На підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2020 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
В подальшому строки тримання ОСОБА_1 під вартою продовжувались відповідними ухвалами Заводського районного суду м. Запоріжжя та Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, що підтверджується копією довідки ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» по особовій справі № 0098-20.
07.04.2022 року начальник СІЗО - начальник арештного дому ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» звернувся з рапортом до начальника Міжрегіональне управління з проханням вирішити питання про подальше тримання позивача в іншому слідчому ізоляторі, оскільки останній перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як авторитет злочинного середовища, та може негативно впливати на оперативну обстановку в установі, підбурювати до вчинення протидії адміністрації установи, що може призвести до ускладнення оперативної обстановки чи вчиненні нових злочинів.
08.04.2022 року начальник Міжрегіональне управління листом №5-1052/Е повідомив начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про отримання листа начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з приводу переведення кількох ув`язнених, в тому числі позивача, та у зв`язку з відсутністю можливості переведення ув`язнених в межах Запорізької області, просив погодити рішення про переведення ув`язнених, в тому числі позивача, до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», відповідно до пункту 3 частини 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5.
13.04.2022 року начальником Міжрегіонального управління прийнято рішення, оформлене листом №5-1077/Е, яким на підставі пункту 3 частини 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5 дозволено переведення ОСОБА_1 з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».
27.04.2022 року на запит адвоката Надолинського Р. начальником Міжрегіонального управління надано повідомлення №2303/Кр-22 про те, що відповідно до пункту 3 частини 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, 13.04.2022 року прийнято рішення про переведення ув`язненого ОСОБА_1 з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», яке було погоджено з керівником Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.
Вважаючи протиправним рішення відповідача від 13.04.2022 року №5-1077/Е щодо переведення ув`язненого ОСОБА_1 з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Відповідно до частин 1, 3 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року №3352-ХІІ, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили; тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених визначають Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджені наказом Міністерства юстиції України N 1769/5 від 14.06.2019 року (далі - Правила).
На підставі пункту 2 глави 4 розділу ІІ Правил, переведення ув`язнених з одного СІЗО до іншого або з одного сектору для тримання осіб, узятих під варту, у виправній колонії до іншого, розташованого у межах однієї області чи Автономної Республіки Крим, може здійснюватися за письмовим рішенням начальника міжрегіонального управління з обов`язковим письмовим повідомленням слідчого, який здійснює досудове розслідування, суду, який здійснює судове провадження, органу, що проводить екстрадиційну перевірку, та відповідного прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування.
Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу ІІ Правил, у разі відсутності можливості переведення ув`язнених у межах однієї області до інших СІЗО або секторів для тримання осіб, узятих під варту, у виправних колоніях за письмовим рішенням начальника міжрегіонального управління, погодженим керівником Департаменту, ув`язнені можуть бути переведені до інших СІЗО або секторів для тримання осіб, узятих під варту, у виправних колоніях, розташованих в межах міжрегіонального управління, з обов`язковим письмовим повідомленням слідчого, який здійснює досудове розслідування, суду, який здійснює судове провадження, органу, що проводить екстрадиційну перевірку, та відповідного прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі відсутності можливості переведення ув`язнених у межах однієї області до інших СІЗО, ув`язнені можуть бути переведені до інших СІЗО за письмовим рішенням начальника Міжрегіонального управління, погодженим керівником Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.
Досліджені судом докази засвідчили, що відповідачем не знайдено можливості щодо переведення ОСОБА_1 до іншого СІЗО в межах Запорізької області та обрано процедуру переведення, яка визначена пунктом 3 глави 4 розділу ІІ Правил і передбачає погодження керівником Департаменту з питань виконання кримінальних покарань рішення начальника Міжрегіонального управління про переведення ув`язненого.
Судом з`ясовано, що начальник Міжрегіональне управління листом №5-1052/Е від 08.04.2022 року просив начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань погодити рішення про переведення ув`язнених, в тому числі позивача, до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».
Суд погоджується з доводами відповідача, що норми Порядку не передбачають отримання погодження лише в письмовій формі.
Проте, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження погодження в будь-якій формі начальником Департаменту з питань виконання кримінальних покарань рішення начальника Міжрегіональне управління щодо переведення позивача до іншої установи тримання під вартою.
За змістом статті 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
З огляду на зазначене, оскаржуване рішення Міжрегіонального управління є передчасним, прийнятим з порушенням встановленої процедури, оскільки відповідачем не отримано погодження керівника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на переведення ув`язненого, внаслідок чого рішення Міжрегіонального управління №5-1077/Е від 13.04.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Що стосується обраного позивачем способу відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», суд зазначає, що такий спосіб правового захисту не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1985 грн., що документально підтверджується квитанцією №1 від 10.05.2022 року.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №5-1077/Е від 13.04.2022 року щодо переведення ОСОБА_1 , 1975 року народження, з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар