Справа № 120/17757/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2022 р. Справа № 120/17757/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоотриманої частини заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Вінницької обласної прокуратури (далі Вінницька ОП, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року, позивач вважає протиправною, на її думку, бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати усіх належних їй сум при звільненні, а саме заробітної плати, нарахованої відповідно до розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок до посадового окладу та премій, що стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона в органах прокуратури Вінницької області працювала з 2002 року по 28.04.2020 року. Вважає, що Вінницькою ОП безпідставно не приведено розмір її посадового окладу до встановленого ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" розміру та як наслідок не доплачено заробітну плату з урахуванням надбавок і премій та інших, передбачених законодавством виплат, за період роботи з 26.03.2020. Позивач зазначає, що невиплата їй заробітної плати у розмірі, гарантованому Законом України "Про прокуратуру" у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та за практикою Європейського Суду з прав людини становить втручання у його право на мирне володіння майном.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.12.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні якого відмовлено ухвалою від 12.01.2022 року.

04.01.2022 року від відповідача засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовну заяву не визнає, вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Свою позицію відповідач мотивує тим, що 25.09.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (далі - Закон № 113-IX), яким врегульоване питання оплати праці прокурорів на період, визначений цим законом, оплата праці працівників прокуратури здійснюється відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідач повідомляє, що ОСОБА_1 атестацію прокурорів, запроваджену Законом №113-IX, пройшла неуспішно, внаслідок чого Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення від 02.04.2020 року № 74, на підставі якого в подальшому наказом прокурора Вінницької ОП від 28.04.2020 року № 410к її (позивача) звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури, тобто до обласної прокуратури позивач не переведена. Таким чином, на переконання відповідача, позивач не отримала право на оплату праці в розмірі, встановленому ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а оплата її праці у період з 26.03.2020 року по 28.04.2020 року здійснена Вінницькою ОП відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури" правомірно.

Крім того, відповідач звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6- р/2020 норми Закону № 113-ІХ не визнано неконституційними, вказані норми є чинними, а отже оплата праці прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих і військових прокуратур продовжувала здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505.

Таким чином, на переконання відповідача, саме Законом № 113-ІХ передбачено оплату праці працівників місцевих прокуратур відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", які на сьогодні є чинними, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 2002 року по 28.04.2020 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Вінницької області, що не заперечується сторонами.

26.03.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення за № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач у 2020 році проходила атестацію прокурорів. Відносно неї першою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення від 02.04.2020 року № 74 про неуспішне проходження атестації.

На підставі такого рішення наказом керівника Вінницької ОП від 28.04.2020 року № 410к позивача звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури.

Не погодившись із нарахуванням заробітної плати у період з 26.03.2020 року по 28.04.2020 року, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України врегульовані Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 81 Закону № 1697-VII встановлено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VІІ від 14.10.2014, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ).

Пунктом 66 вказаного Закону № 113-ІХ частину 3 статті 81 Закону № 1697-VІІ викладено в такій редакції: "Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року".

Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

За прокурорами та керівниками, зокрема, місцевих прокуратур, зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до окружної прокуратури.

Таким чином, починаючи з 25.09.2019 (дата набрання чинності Закону № 113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому ст. 81 Закону № 1697-VІІ, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому в свою чергу мало передувати переведення до таких окружних прокуратур, після проходження відповідної атестації.

В спірний період оплата праці працівників, зокрема, місцевих прокуратур, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Судом встановлено, що в період з 26.03.2020 по 28.04.2020 позивач обіймала посаду прокурора відділу організації представництва інтересів держави в суді прокуратури Вінницької області та її посадовий оклад нараховувався в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у Постанові № 505.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

Постанова Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" в спірний період була чинною, не скасована та підлягала застосуванню.

При цьому, суд зауважує, що стаття 81 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, що діяла в період з 26.03.2020 року, не містить в собі положень, які б визначали розмір посадового окладу працівників місцевих прокуратур.

Нормою закону, яка регулює питання оплати праці працівників, зокрема, місцевих прокуратур, є абз. 3 п. 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, який, свою чергу, передбачає, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Суд зазначає, що Закон України № 113-ІХ є чинним, неконституційним не визнавався, а тому підлягає застосуванню у спірних відносинах, як і постанова КМУ № 505, яка є чинною.

Оскільки позивач у спірний період (з 26.03.2020 року по 28.04.2020 року) не була переведена до обласної прокуратури, відтак заробітна плата за цей період їй виплачувалася відповідно до чинного законодавства, яке встановлювало оплату праці працівників місцевих органів прокуратури, а не окружних. При цьому, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" врегульовано питання оплати праці у спірний період Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, а відтак, її дія не поширювалася на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур.

З порівняння співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають підстави оплати праці, вбачається, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Доводи позивача щодо необхідності врахування у спірних правовідносинах рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, суд вважає помилковими, з огляду на таке.

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру", зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру", зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним виключно положення Бюджетного Кодексу України, проте як інші нормативно-правові акти неконституційними не визнані. Як наслідок, Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018 (2840/18) не зумовлює правових підстав для перерахунку розміру посадового окладу позивача у спірний період. Тобто, з відновленням дії ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" правове становище позивача залишилося незмінним.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за період з 26.03.2020 року по 28.04.2020 року діяв на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

При цьому суд звертає увагу, що аналогічний висновок також Верховним Судом у постанові від 20 січня 2022 року у справі № 826/17709/14, у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 826/17798/14 та у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 540/1268/21.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (бездіяльності), суд доходить висновку, що в позові належить відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Вінницька обласна прокуратура (, адреса: вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, Вінницька область, 21050).

Суддя Чернюк Алла Юріївна