Справа № 140/1698/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1698/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі УДМС України у Волинській області, відповідач 1) про визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки; зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до УДМС України в Волинській області із заявою для обміну паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку непридатністю ID-картки до використання, у якій повідомила про відмову від отримання паспорту у формі пластикової ID-картки за релігійними переконаннями.

Проте УДМС листом від 04 січня 2022 року №Ч 56/6/0701-21/0701.13-22 повідомило, що законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ відсутні.

Позивач звертає увагу суду, що вона через релігійні переконання уважає, що паспорт у формі пластикової ID картки - це шлях проти Бога і тому та відмовляється від отримання паспорта у формі ID-картки замість паспорту громадянина України зразка 1994 року, який відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ підлягає обміну у разі непридатності до використання.

Вказує, що норми статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України.

За таких обставин, оскільки позивачу було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку зі непридатністю до користування з посиланням на те, що видача паспорта громадянина України здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302, тобто у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ID-картка), позивач уважає що наявні підставі для визнання протиправною такої відмови УДМС в Волинській області та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 09 березня 2022 року №0701.6-968/0701.6.3-22 представник Управління ДМС України у Волинській області позовних вимог не визнав мотивуючи тим, що відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI), паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

З прийняттям вищезазначеного акта паспорт громадянина України оформляється територіальними органами та підрозділами ДМС, що забезпечені відповідним обладнанням, всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Звертає увагу, що заявник для оформлення паспорта не подав усіх передбачених пунктом 35 Порядку документів, не заповнив заяву встановленого зразка для оформлення паспорта громадянина України та звернувся за оформленням документа, видача якого припинена згідно чинного законодавства.

На вказане звернення було надано вичерпну відповідь згідно Закону України «Про звернення громадян», адже заявник звернулась з клопотанням про видачу документа, не передбаченого Законом №5492-VI, а саме паспортом громадянина України у формі книжечки. Разом з тим, частина сьома статті 16 Закону №5492-VI передбачає підстави для відмови у видачі документів, що оформляються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, а не будь-яких документів. Крім того, для виготовлення паспорта, передбаченого Законом №5492-VI, необхідно подати заяву-анкету встановленого Міністерством внутрішніх справ України зразка, а не довільної форми.

Заявнику було надано обґрунтовану відповідь-відмову у письмовій формі з посиланням на чинне законодавство.

Повідомляє, що 25 січня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм добровільним волевиявленням звернулася до Департаменту «ЦНАП у місті Луцьку» Луцької МР із заявою для оформлення паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-картки.

Позивачем було подано заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 25 січня 2018 року №1477445, які є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України. Згоду на обробку персональних даних позивач посвідчила власним підписом.

Вказує, про необґрунтованість посилання позивача позиція на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17, оскільки дана справа не відповідає ознакам типової справи, однак, альтернативний вибір позивач вже зробила, оформивши паспорт громадянина України, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно неї вже сформовано 647), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі.

Станом на сьогодні Положення про паспорт має переважаючу дію і поширюється на тих осіб, які отримали паспорт у вигляді книжечки до прийняття Закону №5492-VІ, а на нові правовідносини, які виникли вже після прийняття цього Закону, дія Положення про паспорт не поширюється.

З урахуванням наведеного представник відповідача 1 просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю (арк. спр. 23-27).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 19).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року залучено до участі у справі як другого відповідач Луцький відділ №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - Луцький відділ №1 Управління ДМС України у Волинській області, відповідач 2) (арк. спр. 30).

Представник Луцького відділу №1 Управління ДМС України у Волинській області у відзиві на позовну заяву від 13 червня 2022 року №0701.6-1968/0701.6.3-22 заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, які є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву відповідача 1 (арк. спр. 36-38).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

На підставі заяви анкети від 25 січня 2018 року №1477445, поданої ОСОБА_1 до органу міграційної служби позивачу було видано паспорт громадянина України у формі ID-картки та повідомлено про присвоєння унікального номеру запису в Єдиному демографічному реєстрі (далі УНЗР) №647 (арк. спр. 40).

Позивач звернулася до УДМС України у Волинській області із заявою від 30 грудня 2021 року №Ч-56/6/0701/21 щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку із непридатністю для використання оформленого на її ім`я паспорта громадянина України у формі ID-картки (арк. спр. 41).

За результатами розгляду вказаної заяви Управління ДМС України у Волинській області листом від 04 січня 2022 року №Ч 56/6/0701-21/0701.13-22 повідомило, що оскільки позивачем було подано заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 25 січня 2018 року №1477445, яка є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України та посвідчила згоду на обробку персональних даних власним підписом, відтак альтернативний вибір було зроблено, оформивши паспорт громадянина України у формі ID-картки, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно неї вже сформовано 647), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі (арк. спр. 6).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із такими діями відповідача 1 звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), постановою Кабміну України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» від 25 березня 2015 року №302 (далі - Порядок №302), постановою Кабміну України «Про затвердження Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи» від 29 листопада 2014 року №669 (далі - Порядок №669).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частинами другою та третьою статті 4 Закону №5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус (частина перша статті 13 Закону №5492-VI).

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI).

Частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI встановлено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 березня 2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок).

Згідно із пунктами 1 - 4 Порядку №302, паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Як убачається з матеріалів справи, та не заперечувалось позивачем у поданій позовній заяві, паспорт громадянина України у формі ID-картки було видано ОСОБА_1 на підставі добровільно поданої, належним чином оформленої заяви-анкети від 25 січня 2018 року №1477445.

Тобто, позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом.

Слід зазначити, що наслідком подання позивачем заяви-анкети від 25 січня 2018 року №1477445 було присвоєння позивачу унікального номеру запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Як стверджує позивач, у зв`язку із зіпсуванням паспорта громадянина України у формі типу ID-картки, вона звернулася до відповідача із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки.

Разом з тим, після досягнення відповідного віку позивач отримала паспорт громадянина України саме у формі пластикової ІD-картки та не звертався за отриманням паспорту у вигляді книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

На думку суду, оскільки нормами Закону №5492-VI, Порядку №302 та Положення №2503-ХІІ не передбачена можливість обміну добровільно отриманого паспорта громадянина України у формі ІD-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, тому підстави для видачі позивачу паспорта у формі паспортної книжечки у відповідача були відсутні.

Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України від 01 червня 2010 року №2297 «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 частини другої статті 15 цього ж Закону №2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Частина третя статті 10 Закону №5492-VI трактує, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Відтак, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Отже, внесення інформації щодо позивача, наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.

Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

У свою чергу, пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню лише у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

В даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі ID-картки та внесення інформації щодо ОСОБА_1 до реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України та Закону України від 01 червня 2010 року №2297-VI «Про захист персональних даних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 140/8103/21, від 12 квітня 2022 року у справі №140/13775/21, від 17 травня 2021 року у справі №300/3289/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 140/5622/21, від 30 листопада 2021 року у справі №140/6353/21.

Окрім того, згідно із пунктами 12, 13, 14, 16, 17, 18 Положення про паспорт громадянина України від 26 червня 1992 року №2503-XI видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. За видачу паспорта справляється державне мито. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм. Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини. Для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року №456, обмін паспорта здійснюється в разі, зокрема, непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Суд зауважує, що позивачем ні до заяви від 30 грудня 2021 року, з якою остання зверталася до відповідача 1, ні до позовної зави не було долучено копію паспорта у формі ID-картки, на підставі якої можливо було б зробити висновки про непридатність паспорта для подальшого використання.

Натомість умовою для видачі паспорта громадянина України будь-якого зразка після його втрати є подання відповідних документів заявником, за наявності яких здійснюється розгляд заяви, та вчинення відповідних дій працівниками територіального підрозділу ДМС.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 21 серпня 2020 року по справі №260/99/19 зазначив, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до міграційного органу в довільній формі із заявою про оформлення та видачу паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки позивач висловив свою незгоду з видачею їй паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 та просила оформити паспорт громадянина України у формі книжечки.

Таким чином, позивач, не зверталася до міграційного органу із заявою для обміну паспорта у формі книжечки, у зв`язку із непридатністю для його використання, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів, що є передумовою для розгляду питання про оформлення та обмін паспорта громадянина України встановленого зразка.

Тобто, подана заява, за суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, до заяви не долучено законодавчо встановлених документів, що є передумовою для розгляду питання щодо оформлення та видачі паспорта у формі паспортної книжечки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі № 140/10190/21.

Стосовно покликань позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, суд зазначає про таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.

Крім того, за обставинами вказаної зразкової справи №806/3265/17 позивач звернулася із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, і така заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивачка відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді УНЗР, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Разом з тим, за обставинами цієї справи щодо ОСОБА_1 уже внесена інформація до Єдиного державного демографічного реєстру за її ж заявою, у вказаному Реєстрі щодо позивача є наявний унікальний номер запису та їй було видано паспорт громадянина України у формі пластикової ІD-картки, який в разі непридатності його для користування підлягає обміну на паспорт такої ж форми.

Отже, дана справа, з огляду на різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17, тому викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, відтак позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Градний Узвіз, будинок 4), Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 12) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2022 року.