Справа № 320/12975/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м.Київ № 320/12975/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області, яка полягає у ненаданні відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 19.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області в межах с.Нові Петрівці, розміром 1487,66 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язати Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області в межах с. Нові Петрівці, розміром 1487.66 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до клопотання про надання у власність земельної ділянки від 19.08.2021, за принципом мовчазної згоди, відповідно до п.3 ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нею направлено клопотання з необхідними додатками, до відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 1487,66 кв.м, проте відповіді чи рішення на вказану заяву позивачка не отримала. Вважає зазначену бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її права.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання. Цією ж у хвалою було витребувано від відповідача докази у справі.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що питання земельних відносин вирішується відповідачем виключно на пленарних засіданнях. На час розгляду клопотання позивачки було встановлено, що бажане місце розташування земельної ділянки співпадає на земельну ділянку приватної власності, відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру. У зв`язку з цим, на дванадцятій сесії УІІІ скликання Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка відбулась 17.09.2021, розглянувши клопотання ОСОБА_1 (вх.№ М-1290) про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, керуючись ст.ст. 12, 79-1 ЗК України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", винесено рішення Петровської сільської ради №615 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок". Вказане рішення було направлено позивачці 28.09.2021 згідно вихідного листа №03-06/2528. Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

Також, на виконання ухвали суду від 18.10.2021, відповідач надіслав копії доказів у справі.

Позивачка, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною ним у відзиві на позовну заяву, подала відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що відповідач не надав докази фактичного надсилання їй копії рішення від 17.09.2021. Також, звертала увагу суду, що надані відповідачем копії документів не завірені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 11.06.2002 Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві (а.с.13).

20.08.2021 позивачка направила до Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельну ділянку, яка знаходиться у віданні Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області, площею 1487,66 кв.м, на підставі ст. 121 Земельного кодексу України (а.с. 16-18).

До вказаної заяви позивачкою додано: графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки; копію паспорта громадянина України та копію ідентифікаційного коду (а.с. 19).

Вказанy заяву отримано відповідачем 26.08.2021, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошти" за трек-номером 229 (а.с.21). Не отримавши, протягом 30 днів рішення щодо наслідків розгляду її заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивачка повідомила відповідача листом від 01.10.2021 про замовлення розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, застосовуючи принцип "мовчазної згоди" відповідно до п.3, ч.7 ст. 118 ЗК України.

Вважаючи, бездіяльність відповідача щодо не розгляду її заяви протиправною, позивачка оскаржила її до суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на дванадцятій сесії восьмого скликання від 17.09.2021 №615 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, у зв`язку з тим, що бажані місця розташування земельних ділянок заявника співпадають (накладаються) на земельні ділянки приватної власності, відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру.

Листом №03-06/2328 від 28.09.2021 відповідач направив копію вищезазначеного рішення позивачці.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалась між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вимогами ст.144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 71 Закону № 280/97-ВР передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Статтею 118 Земельного кодексу встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий частини сьомої).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац третій частини сьомої).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

У силу положень статті 118 Земельного кодексу України, відповідач зобов`язаний розглянути зазначене клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Крім того, суд звертає увагу, що положення згаданих вище норм статті 118 Земельного кодексу України свідчать, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому таке рішення має бути прийнято у місячний строк з моменту отримання відповідного клопотання особи.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №815/6094/17, від 09.01.2020 у справі №820/4433/17, від 05.03.2020 у справі №461/2290/17 та від 22.09.2020 у справі №462/3546/17.

Судом встановлено, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 1487,66 кв.м, яка розташована на території Петрівської сільської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області, площею 1487,66 кв.м, надійшло до відповідача 26.08.2021, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" за трек-номером №571 та відбитком вхідного штемпелю відповідача від 26.08.2021 за №М-1289.

На пленарному засіданні від 17.09.2021 відповідачем прийнято рішення №615 про відмову у наданні позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже рішення за наслідками розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийнято органом місцевого самоврядування у межах встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України місячного строку.

Посилання позивачки на не надсилання відповідачем та не отримання нею вказаного рішення не спростовує факту наявності цього рішення, та не може бути самостійною підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду клопотання.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Петрівської сільської ради Вишгородського району щодо неприйняття рішення за клопотанням позивачки про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Також, суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що надані відповідачем докази не завірені належним чином та не можуть бути доказами у цій справі, оскільки надані відповідачем документи відповідають тим, що надані позивачкою (клопотання, графічні матеріали, копії паспорту та ідентифікаційного коду), а рішення Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 17.09.2021 №615 про розгляд клопотання ОСОБА_1 було оприлюднено на офіційному сайті відповідача та наявне у відкритому доступі, що у свою чергу спростовує твердження позивачки про її необізнаність щодо прийнятого рішення.

З наведеного вбачається, що відповідач своєчасно здійснив розгляд клопотання позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, за наслідком якого прийняв рішення від 17.09.2021 №615 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке, станом на час розгляду справи, позивачкою не оскаржено.

У постанові від 18.04.2018 Верховний Суд дійшов висновку, що ч. 7 ст. 118 ЗК України регламентовано виключний перелік правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема, це: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, суд зазначає, що надання оцінки рішенню відповідача від 17.09.2021 №615, зокрема, підставам відмови позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, знаходиться поза межами розгляду цієї справи, та може бути предметом розгляду іншої справи, у разі оскарження позивачкою цього рішення.

Відтак, з огляду на наявність рішення Петрівської сільської ради, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Згідно з абзацом 3 частини 7 статті 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу. Проте, цією нормою закріплено виключно право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його надані після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 806/3095/17).

Аналіз положень абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України дає підстави для висновку, що зацікавлена особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації клопотання у відповідному уповноваженому органі. Місячний строк, упродовж якого особа може реалізувати це право, є присічним. Відтак, нездійснення права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у цей строк призводить до припинення цього права.

Використання особою права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу не позбавляє обов`язку відповідача розглянути заяву згідно із чинним законодавством та прийняти відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, не дізнавшись про наявність рішення з приводу її клопотання, повідомила відповідача своїм листом від 01.10.2021 про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, застосовуючи принцип "мовчазної згоди" відповідно до п.3 ч.7 ст.118 ЗК України.

Проте, замовлення такої документації є правом позивачки, а не обов`язком, та не може бути безумовною підставою для зобов`язання відповідача надати їй такий дозвіл, тим більше, за наявності діючого рішення Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 17.09.2021№615 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, у спірних правовідносинах права позивачки не порушені відповідачем, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту прав не є ефективним та не відновить його прав на отримання відповідної земельної ділянки, а протилежні доводи позивачки, суд вважає необґрунтованими.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень спростував у ході розгляду справи, та надав до суду належні і достатні докази, які спростовують твердження позивача, а відтак, довів правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.139 КАС України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, враховуючи, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, тому понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.