Справа № 465/10190/21
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

09.06.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

за участю секретаря Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України Київської митниці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 Державної митної служби України Київської митниці, в якій просить визнати постанову в справі про порушення митних правил № 3915/100000/21 від 18 листопада 2021 незаконною та скасувати.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що постановою начальника митниці Державної митної служби України Київської митниці від 18 листопада 2021 року у справі про порушення митних правил № 3915/100000/21, його, ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34 000 грн. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, перевірка документів відповідачем проведена поверхнево, без з`ясування всіх обставин, під час розмитнення транспортного засобу порушень встановлено не було.

Ухвалою суду від 18 січня 2022 відкрито провадження у справі з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Так, в силу ст. 286 КАС України, неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши подані у справі докази, та, заслухавши думку позивача, суд встановив такі обставини.

Як вбачається із постанови в справі про порушення митних правил №3915/100000/21 від 18 листопада 2021, винесеної начальником Київської митниці Державної митної служби України Михайловичем А., 01.09.2021 до митного поста «Київ-Центральний» Київської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА № UA 1/385157, ОСОБА_2 на підставі Закону України від 15.04.2021 № 1403-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України» оформлений транспортний засіб марки CHRYSLER номер кузова НОМЕР_1 .

Під час перевірки встановлено, що вищевказаний транспортний засіб було ввезено на митну територію України 05.12.2012 року в зоні діяльності Волинської митниці громадянином України ОСОБА_3 , в митному режимі «транзит».

В подальшому, громадянин ОСОБА_1 передав вищезазначений транспортний засіб особистого користування, іншій особі.

Відтак, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34 000 грн.

Вважаючи постанову митного органу про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, позивач просить її скасувати та закрити провадження у справі.

Вирішуючи спір, суд виходить з таких положень закону та відповідних їм правовідносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Митного кодексу України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 530 Митного кодексу України, законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю.

Згідно з приписами ч.1 ст. 531 Митного кодексу України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Як видно з оскаржуваної постанови позивача притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 передав іншій особі транспортний засіб марки " CHRYSLER номер кузова НОМЕР_1 особистого користування, поміщений у митний режим транзиту.

Судом встановлено, що вищевказаний транспортний засіб був зареєстрований та належав підприємству «Prima Сorp s.r.o.», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Так, позивач ввіз даний транспортний засіб на територію України, та, згідно наказу від 11.12.2012 року, виданого ТзОВ «Пріма Корп с.р.о.» ОСОБА_1 призначено відповідальним за перевезення пасажирів та надано право на користування вищевказаним транспортним засобом.

Крім того, згідно атку прийому-передачі від 16.08.2016 р. транспортний засіб марки CHRYSLER номер кузова НОМЕР_1 повернув вищевказаному товаристу.

Однак, суду не надано доказів, що саме позивач був відчужувачем транспортного засобу марки «CHRYSLER» номер кузова НОМЕР_1 . Договору купівлі-продажу відповідачем не надано.

Отже, відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

Окрім цього, проаналізувавши положення ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, суд встановив, що статтю 469 доповнено частиною четвертою відповідно до Закону № 2612-VIII від 08.11.2018 "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України", який набрав чинності 25.11.2018.

Таким чином, станом на день звільнення позивача із ТзОВ «Пріма Корп с.р.о.» транспортного засобу, за яким, як вказує відповідач в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 передав транспортний засіб іншій особі , не діяли положення ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, тобто чинний на той час Митний кодекс України не передбачав такого виду відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, беручи до уваги те, що суб`єктом владних повноважень оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, винесена неправомірно у зв`язку з тим, що в діях такого відсутні ознаки складу порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, які набули чинності лише з 25.11.2018, доказів зворотнього відповідач відповідного до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України суду не надав, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі необхідно закрити.

Отже, позов підлягає до повного задоволення.

Керуючись ст. 9, 77, 139, 229, 241, 246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України Київської митниці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постановою начальника митниці Державної митної служби України Київської митниці від 18 листопада 2021 року у справі про порушення митних правил № 3915/100000/21 у справі про порушення ОСОБА_3 митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України скасувати, а провадження в справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.