Справа № 320/9985/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2022 року м.Київ № 320/9985/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бучанська виправна колонія №85" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи "Бучанська виправна колонія № 85" , у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії посадових осіб Державної установи «Бучанська виправна колонія № 85» щодо відмови у видачі довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у період з 09 травня 1986 року по 18 травня 1986 року з врахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання, кратності, премії 30 % посадового окладу відповідно до положень Постанови ЦК КПРС №524-156 від 07.05.1986 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції»;

- зобов`язати Державну установу «Бучанська виправна колонія № 85» (, юридична адреса: Україна, 08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вул. Мирна, будинок 3) видати ОСОБА_1 , довідку якою підтверджується факт знаходження цілодобово в період часу з 09 травня 1986 по 18 травня 1986 року (безвиїзно) на території зони відчуження (міста Прип`ять, Чорнобиль) з виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції;

- зобов`язати Державну установу "Бучанська виправна колонія" видати ОСОБА_1 , нову довідку про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт в зоні відчуження ЧАЕС (м. Прип`ять Київської області) з 09 травня 1986 року по 18 травня 1986 року (цілодобово) з урахуванням посадового окладу, окладу за звання в подвійному розмірі, кратності 3-тьої зони небезпеки, премії в розмірі 30% посадового окладу, та премії в сумі 690 крб. за переопромінення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, у квітні 1986 року був відряджений до зони відчуження до Бучанської виправної установи №85, де з 09.05.1985 до 18.05.1986 під впливом іонізуючого випромінювання втратив здоров`я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого отримав інвалідність ІІ групи, отримавши підвищену дозу зовнішнього радіоактивного опромінення, яка склала 26,2 бер. Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності, яка розрахована на підставі довідки, яку видала Державна установа "Бучанська виправна колонія №85" про заробітну плату у зоні відчуження за період з 09.05.1986 по 18.05.1986. У лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому довідки про заробітну плату форми №122 з урахуванням посадового окладу, окладу за звання у подвійному розмірі, кратності 3-тьої зони небезпеки, премії у розмірі 30% посадового окладу, та премії у сумі 690 крб. Проте, відповідач відмовив у наданні такої довідки через відсутність первинних (стверджуючих) документів, які б могли підтвердити відповідні дані у цій довідці. Проте, позивач стверджує, що така відмова відповідача є протиправною, оскільки дані про місце його роботи, тривалість робочого дня підтверджується маршрутним листом, наказом №184 від 20.07.1990 про виплату одноразової винагороди особовому складу апарату, органів і підрозділів УВС, які брали участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у сумі 690 крб. На цій підставі, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 04.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що 16.03.2020 позивачеві була видана довідка №10 про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження у період з 09.05.1986 по 18.05.1986. Водночас, відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 12.04.2013 особам офіцерського складу було встановлено виплату одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу опромінення в розмірі трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим званням (розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс). До середнього заробітку для нарахування пенсії включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається. Тому, премія та одноразова (винагорода) за шкоду заподіяну здоров`ю (переопромінення) у розмірі 690 крб, які були виплачені згідно наказу №184 від 20.07.1990 не входять до середнього заробітку для обчислення пенсії, а тому правомірно були не включені у довідку про грошове забезпечення. Винагорода за шкоду заподіяну здоров`ю при участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - це виплати, які мають мінливий, разовий і тимчасовий характер і відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат, а не до заробітної плати чи додаткової заробітної плати.

04.11.2021 та 02.12.2021 від позивача надійшли заяви про зміну предмету позову.

Ухвалами суду від 11.11.2021 та 10.06.2022 вказані заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позов повернуто позивачеві без розгляду та відмовлено у прийнятті відповідно.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 24.04.1998.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, особою з інвалідністю II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_3 , виданим Київською облдержадміністрацією 12.03.1996, вкладкою до нього №134581 та посвідченням серії НОМЕР_4 .

У 1986 році, коли відбулась аварія на Чорнобильській АЕС, позивач працював в Державній установі "Бучанська виправна колонія № 85" у званні старшого лейтенанта внутрішньої служби.

Відповідно до маршрутного листа, виданого Управлінням МВД України по Київській області від 12.12.2007 №20/Г-8, ОСОБА_1 при участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС знаходився в зоні відчуження, а саме, у період з 09.05.1986 по 18.05.1986, місце несення служби - місто Прип`ять, на підставі наказу №069-86, отримав дозу іонізуючого випромінювання, яка склала 26,2 бер.

Згідно наказу МВС СРСР №0149 від 26.05.1986 на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР №964-рс від 17.05.1986 позивачеві, як працівнику органів внутрішніх справ, які працювали у зоні відчуження у період з 09.05.1986 по 18.05.1986 виплачено одноразову грошову виплату у розмірі 690 крб.

11.02.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про видачу довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт у зоні відчуження ЧАЕС (м.Прип`ять Київської області) від 09.05.1986 по 18.05.1986 з урахуванням посадового окладу, окладу за звання у подвійному розмірі, кратності 3-тьої зони небезпеки, премії у розмірі 30% посадового окладу, та премії 690 крб.

На звернення позивача, ДУ «Бучанська виправна колонія №85» надала довідку №10 від 26.03.2020 про грошове забезпечення позивача за роботу у населених пунктах у зоні відчуження за наказом №069 від 14.08.1986 за період з 09.05.1986 по 18.05.1986, із якої визначається пенсія, становила 504,89 крб. Зокрема, згідно розрахунку до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), до грошового забезпечення для визначення пенсії позивача були включені:

- збережений середній заробіток за дні роботи (служби) в зоні відчуження з 09.05.1986 по 18.05.1986 у сумі 79,20 крб.;

- оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження з 09.05.1986 по 18.05.1986 у сумі 298,20 крб.;

- премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження з 09.05.1986 по 18.05.1986 - 27,49 крб. + 100,00 крб.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не включення у довідку форми 122 за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 09.05.1986 по 18.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці", праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 №10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "таємно" з низки нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156;

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195;

- постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори, та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд зазначає, що базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Професійних Спілок від 07.05.1986 №524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки у зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168-5 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл. (міськ) виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 №665-195 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища", надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові у розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 №0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 №0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 №207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередженням забруднення навколишнього середовища" доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок про прийняття постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, а пунктом 2 цієї постанови зобов`язано міністрів, керівників відомств, голів облвиконкомів, Київського та Севастопольського міськвиконкомів, голів республіканських комітетів, обласних та Київської міської ради профспілок забезпечити виконання зазначеної постанови.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених на 100% тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 №524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07.05.1986 № 524-156.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 3-х (09.05., 11.05.-13.05., 15.05.-16.05, 18.05.1986) та 4-х кратному (10.05., 14.05., 17.05.1986) розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу у зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

Щодо позовних вимог про включення у довідку про грошове забезпечення за роботу у зоні відчуження з 09.05.1986 по 18.05.1986: премії у розмірі 30% посадового окладу та премії у розмірі 690 крб. за переопромінення, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, якою визначається структура заробітної плати, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, яка набрала чинності з 01.01.2012, у разі коли особа пропрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.

Таким чином, розмір пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Порядку № 1210, ставиться в залежність від одержаного особою заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Суд, наголошує, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). А інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. (ст.2 ЗУ «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що роз`яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб`єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 12.04.2013 особам офіцерського складу було встановлено виплату одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу опромінення в розмірі трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим званням (розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс). До середнього заробітку для нарахування пенсії включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається.

Отже, враховуючи викладене вище, вбачається, що премія та одноразова (винагорода) за шкоду заподіяну здоров`ю (переопромінення), в розмірі 690 крб., які були виплачені позивачу згідно наказу ГУ МВС в Київській області №184 від 20.07.1990, не входять до середнього заробітку для обчислення пенсії, а тому правомірно не включені відповідачем у довідку про грошове забезпечення.

Винагорода за шкоду заподіяну здоров`ю при участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - це виплати, які мають мінливий, разовий і тимчасовий характер і відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат, а не до заробітної плати чи додаткової заробітної плати.

Отже, кошти (690 крб.) які, як вважає позивач, неправомірно були не включені в довідку про його грошове забезпечення, - є нарахованими сумами за шкоду заподіяну здоров`ю (переопромінення), компенсаційними виплатами, тобто премією, а не заробітною платою.

Визначений розмір премії (винагороди) в сумі посадового окладу, не означає встановлення нового розміру посадового окладу позивача.

А також, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1006-р від 25.11.1993 «Про надання дозволу МВС на перерахунок грошового утримання колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» та Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 р. за № 1031рс, розрахунок такого грошового утримання здійснюється із посадового окладу і окладу за спеціальним званням, що діяли в період роботи в зоні відчуження ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Іншого порядку чи способу розрахунку грошового утримання чинним законодавством не передбачено.

З матеріалів справи встановлено, що позивачеві на підставі розрахункових документів видано довідку від 16.03.2020 за №10.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач повинен видати позивачеві довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі №21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі №2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №358/1179/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державну установу «Бучанська виправна колонія №85» видати ОСОБА_1 , довідку якою підтверджується факт знаходження його цілодобово у період часу з 09 травня 1986 по 18 травня 1986 року (безвиїзно) на території зони відчуження (міста Прип`ять, Чорнобиль) з виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Як зазначає позивач у своєму позові, він звертався до позивача з заявою від 11.02.2020 про надання йому довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт у зоні відчуження ЧАЕС з 09.05.1986 по 18.05.1986 з урахуванням таких складових як: посадового окладу, окладу за звання у подвійному розмірі, кратності 3-тьої зони небезпеки, премії у розмірі 30% посадового окладу, та премії у сумі 690 крб.

Проте, доказів існування спору між сторонами щодо фактичного знаходження позивача на території зони відчуження (м.Прип`ять, Чорнобиль) у період з 09.05.1986 по 18.05.1986 матеріали справи не містять.

У свою чергу, згідно з довідкою №7 форми 122, маршрутним листом №20/Г-8 від 12.12.2007, випискою з наказу від 16.07.1986 №221, довідкою №10 від 26.03.2020, матеріалами справи підтверджено, що позивач у період часу з 09.05.1986 по 18.05.1986 (10 днів) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився у зоні відчуження, внаслідок чого отримав радіоактивне опромінення 26,20 Бер.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не звертався до відповідача з заявою про надання довідки про встановлення факту перебування у зоні відчуження, та, відповідно, вказане питання відповідачем та судом не досліджувалось, а тому вимоги позивача у цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаних позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вимога про зобов`язання відповідача надати довідку, якою підтвердити факт цілодобового знаходження позивача у зоні відчуження у період з 09.05.1986 по 18.05.1986 може бути предметом іншого спору в іншій справі, у разі протиправної відмови відповідача надати таку довідку, та оскарження таких дій позивачем.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.