Справа № 140/16918/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16918/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Гаврилової Н.В.,

представника відповідача Романюка Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулося із позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету податкового боргу в сумі 210385,49 грн (двісті десять тисяч триста вісімдесят п`ять гривень сорок дев`ять копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення статей 16, 36, 38 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань самостійно визначених платником в податкових деклараціях, а також збільшився внаслідок несплати штрафних санкцій, згідно податкових повідомлень-рішень від 30 липня 2018 року №, від 18 вересня 2018 року, від 12 листопада 2018 року №, від 12 листопада 2018 року №004735513, від 12 грудня 2018 року №, від 23 липня 2019 року №, від 13 вересня 2019 року №, від 08 жовтня 2019 року №, від 22 січня 2020 року №, від 22 січня 2020 року №, від 24 січня 2020 року №, від 25 червня 2020 року №. З метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана податкова вимога від 08 червня 2017 року №18590- 17, однак податковий борг не був погашений.

З огляду на зазначене, контролюючий орган просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

На адресу суду 07 лютого 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ФОП ОСОБА_1 заперечує проти заявлених позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення та отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень, а тому грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не набули статусу узгодженого.

Зокрема позивачем не надано доказів отримання відповідачем податкового повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року №, №, від 13 вересня 2019 року №, від 08 жовтня 2019 року №, від 22 січня 2020 року №, №; податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року №, №, від 13 вересня 2019 року № та від 08 жовтня 2019 року № податковий орган вручив ОСОБА_2 , який не є представником ФОП ОСОБА_1 ; податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2017 року № вручене 03 серпня 2017 року, а податкове повідомлення-рішення від 22 січня 2020 року № вручено 21 січня 2020 року.

Звертає увагу, що надані позивачем копії повідомлення про вручення поштового відправлення не містять інформації щодо дати їх надіслання, а деякі з них не містять інформації, що саме було надіслано у цьому поштовому відправленні.

Також, на думку представника відповідача, звернення позивача до адміністративного суду про стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення подано з порушенням встановленого статтею 102 КАС України строку.

Окрім того, зазначений у податковій вимозі від 08 червня 2017 року №18590-17 податковий борг виник до 07 червня 2017 року, не має жодного відношення до прострочення відповідачем своїх зобов`язань по поданих деклараціях за кінець 2018-2021 роки та позивач не вказав коли та на підставі чого останнім був нарахований податковий борг (штраф).

З огляду на вказане просить в задоволенні позову відмовити (арк. спр. 60-63).

Представник ГУ ДПС у Волинській області у відповіді на відзив від 21 лютого 2022 року зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення податкового боргу, а не визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, які не оскаржувались ні в адміністративному, ні в судовому порядку, відтак останні є чинними та такими, що підлягають до виконання. При вручені податкових повідомлень рішень особисто платнику або його представнику в обов`язковому порядку перевіряються документи, які підтверджують повноваження особи та/або представництво. Факт отримання платником податкових повідомлень-рішень №, №, №, № свідчить про те, що довірена особа ОСОБА_2 на момент отримання таких рішень була його представником, що підтверджується письмовими доказами.

Наголошує, що податковий борг виник на підставі декларацій, поданих платником самостійно, а винесені контролюючим органом по даткові повідомлення-рішення на момент прийняття оскаржуваного судового рішення не були скасовані, разом з тим податкова вимога по своїй суті лише констатує факт наявності податкового боргу, а не є підставою його виникнення (арк. спр. 68-69).

Представник відповідача 03 березня 2022 року подав до суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог ГУ ДПС у Волинській області з підстав, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву (арк. спр. 70-71).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 57).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у даній справі (арк. спр. 75).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 30 травня 2022 року (арк. спр. 126).

В судовому засіданні 30 травня 2022 року представник ГУ ДПС у Волинській області позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у заявах по суті справи та додатково наданих усних поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань ОСОБА_1 04 січня 2013 року зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на обліку ГУ ДПС у Волинській області як платник податків та платник єдиного внеску (арк. спр. 52-53).

Згідно розрахунку сум податкового боргу наданого позивачем, за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 373563,28 грн, в тому числі: по військовому зборі - 687,75 грн та з податку на додану вартість в сумі 372875,53 грн, з яких до стягнення підлягає 209697,74 грн (арк. спр. 92-94).

Вказані обставини контролюючий орган також підтверджує довідкою про наявність податкового боргу по платежах до бюджету станом на 15 вересня 2021 року (арк. спр. 4), інтегрованою карткою платника податків по військовому збору та з податку на додану вартість (арк. спр. 38-51, 95-106).

З метою стягнення наявної заборгованості ГУ ДПС у Волинській області, керуючись підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пунктом 95.3 статті 95 ПК України, звернулось із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачений обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПК України, законами з питань митної справи.

За приписами підпункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Так, податковий борг з податку на додану вартість виник в результаті несплати грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом згідно із податковими повідомленнями-рішеннями: від 30 липня 2018 року № в сумі 300,00 грн, від 18 вересня 2018 року № в сумі 9068,08 грн, від 12 листопада 2018 року № в сумі 170,00 грн, від 12 листопада 2018 року №004735513 в сумі 233,34 грн, від 12 грудня 2018 року № в сумі 866,67 грн, від 23 липня 2019 року № в сумі 321,66 грн , від 13 вересня 2019 року № в сумі 1223,32 грн, від 08 жовтня 2019 року № в сумі 64,53 грн, від 22 січня 2020 року № в загальній сумі 201177,50 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 106942,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 40235,50 грн, від 22 січня 2020 року № в сумі 1945,25 грн, від 24 січня 2020 року № в сумі 270,00 грн, від 25 червня 2020 року № в сумі 2171,91 грн та від 24 січня 2020 року № в сумі 2,00 грн (арк. спр. 21-37, 112).

Також податковий борг збільшився внаслідок несплати самостійно задекларованих сум, згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість: за липень 2018 року від 29 травня 2019 року в сумі 101,00 грн, за листопад 2018 року від 20 грудня 2018 року в сумі 47755,00 грн, за листопада 2019 року від 20 грудня 2019 року в сумі 235,00 грн (арк. спр. 8-11).

Як убачається із інтегрованої картки підприємця з податку на додану вартість, з урахуванням пені, нарахованої відповідно до статті 129 ПК України та задекларованого позивачем у деклараціях з податку на додану вартість від`ємного значення (арк. спр. 12-19), загальна заборгованість за вказаним платежем становить 372875,53 грн (арк. спр. 49 зворот), з яких заявлено до стягнення в межах розгляду даної справи 209697,74 грн.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 статті 42 ПК Україїни передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Податкові повідомлення - рішення від 30 липня 2018 року №, від 18 вересня 2018 року №, від 23 липня 2019 року №, від 22 січня 2020 року №, №, від 24 січня 2020 року №, № та від 25 червня 2020 року № були надіслані у встановленому порядку за адресою ФОП ОСОБА_1 та як убачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вручені відповідачу 04 серпня 2018 року, 22 жовтня 2018 року, 08 серпня 2019 року, 04 лютого 2020 року, 03 березня 2020 року та 08 липня 2020 року відповідно (арк. спр. 22, 23 зворот., 28, 31, 33, 35, 37 зворот.).

Податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року №, №004735513, від 13 вересня 2019 року №, від 08 жовтня 2019 року № були нарочно вручені представнику відповідача Вихованець І.В. 28 листопада 2018 року та 15 жовтня 2019 року (арк. спр. 24-25, 29-30), а податкове повідомлення рішення від 12 грудня 2018 року № особисто ОСОБА_1 27 грудня 20218 року (арк. спр. 26 зворот.), про що свідчить їх особистий підпис на копіях вказаних податкових-повідомлень рішень.

Суд відхиляє доводи представника відповідача проте, що Вихованець І.В. не є представником відповідача, оскільки в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена довіреність від 15 вересня 2016 року, якою ОСОБА_1 уповноважив діяти від його імені вказану особу (арк. спр. 108-109).

В судовому порядку вищезазначені податкові повідомлення-рішення станом на день розгляду справи відповідачем не оскаржувались.

Вказані обставини представник відповідача підтвердив в судовому засіданні.

Таким чином, грошове зобов`язання визначене такими податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженим.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 14.1.162. пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Нормами підпункту 129.1.1 пункту 129.1. статті 129 ПК України, передбачено, що при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Згідно із пунктом 129.4. статті 129 ПК України, на суми заниження податкового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.2 та 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті, нараховується пеня за кожний календарний день заниження податкового зобов`язання, включаючи день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

За приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

З врахуванням викладеного несплачені у встановлені законодавством строки суми податкового зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

З метою погашення податкового боргу Головне управління ДПС у Волинській області сформувало податкову вимогу форми «Ф» від 08 червня 2017 року №18590- 17 на суму 33868,20 грн, яка була надіслана у встановленому порядку за адресою ФОП ОСОБА_1 та як вбачається із рекомендованого повідомлення вручена ОСОБА_3 (яка як уже було встановлено судом, являлася представником відповідача) 03 липня 2017 року (арк. спр. 6).

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналогічні норми передбачені і пунктом 6 розділу ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 №610.

Таким чином, податкова вимога надсилається тільки один раз після виявлення заборгованості, в разі збільшення податкового боргу податкова вимога додатково не надсилається (не вручається), що не виключає права контролюючого органу стягнути з такого платника податку суму заборгованості, яка існує на день стягнення.

Виконання обов`язку позивачем щодо надіслання платнику податків вимоги судом установлено, доказів оскарження податкової вимоги сторонами не надано.

Як убачається із інтегрованої картки з податку на додану вартість за 2017-2021 роки податковий борг ФОП ОСОБА_1 з моменту виникнення винесення податкової вимоги від 08 червня 2017 року не переривався (арк. спр. 38-49, 95-106 ).

Стосовно доводів представника відповідача проте, що докази, надані ГУ ДПС у Волинській області разом із заявою від 09 травня 2022 року, подані поза межами п`ятнадцятиденного строку з дня вручення податковому органу ухвали про відкриття провадження у даній справі та не були надіслані ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 7 частини другої статті 178 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у підготовчому засіданні суд, зокрема з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до частини десятої статті 79 КАС України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні за клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У підготовчому судовому засіданні від 12 травня 2022 року суд з`ясовував у сторін чи подано учасниками всі докази, на які вони посилаються, та за усним клопотанням представника відповідача було оголошено перерву для ознайомлення з документами, які були долучені до заяви ГУ ДПС у Волинській області від 09 травня 2022 року та надані на вимогу суду проти долучення яких останній не заперечував, що підтверджено протоколом судового засідання та не просив суд про перерву у підготовчому засіданні для подачі пояснень чи заперечень (арк. спр. 124 зворот.).

Разом з тим для повного всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи судом було задоволено усне клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи платіжного доручення, доказів надіслання позивачу якого останній не надав.

В подальшому, представник ФОП ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи та здійснив фотокопії документів (арк. спр. 128).

Враховуючи той факт, що розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання проводилося за участі представників сторін та усі докази у справі зібрано до закінчення підготовчого провадження у справі, на думку суду, у даному конкретному випадку, відсутні підстави для неприйняття поданих сторонами доказів.

Стосовно дотримання ГУ ДПС у Волинській області строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року позивачу було запропоновано подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про стягнення податкового боргу згідно із податковими повідомленнями рішеннями від 30 липня 2018 року № та від 18 вересня 2018 року №, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку, або ж навести обґрунтування дотримання строку звернення до суду із позовом.

На виконання вимог зазначеної ухвали, ГУ ДПС у Волинській області подало заяву від 12 квітня 2022 року, в якій зазначило, що на момент встановлення карантину (18 березня 2020 року) строк звернення контролюючого органу до суду з позовними вимогами про стягнення податкового боргу в межах статті 102 ПК України, не минув, а з врахуванням внесених законодавчих змін був зупинений на увесь період карантину. Відтак податковий орган, звертаючись з позовом до суду в даній справі в умовах встановленого карантину, не порушив встановленого на це строку, а отже, стягнення податкового боргу, в частині сум, що виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 30 липня 2018 року № та від 18 вересня 2018 року № не є пропущеним (арк. спр. 81).

У силу вимог частини першої другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Частиною третьою наведеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

В свою чергу, податкове законодавство визначає спеціальні строки, відповідно до яких може розпочинатися процедура стягнення податкового боргу

Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений статтею 102 ПК України.

Так, відповідно до пунктів 102.1, 102.4 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі, якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як встановлено пунктами 95.1-95.3 статті 95, пунктом 102.4 статті 102 ПК України, контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є граничним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 25 лютого 2020 року у справі №1340/5767/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 30 липня 2018 року №, від 18 вересня 2018 року № та від 12 листопада 2018 року №, №004735513 суми грошових зобов`язань були відображені в інтегрованій картці платника податку 19 жовтня 2018 року, 13 листопада 2018 року та 08 грудня 2018 року відповідно (арк. спр. 38-39).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року №591-IX внесено зміни, зокрема, до ПК України щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме пунктом 52-2 встановлено: «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу».

Вказані положення неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому підлягають застосуванню.

Оскільки на момент прийняття вказаного нормативного акту встановлений законом строк для стягнення з відповідача податкового боргу не сплив, на час карантину було зупинено перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, і цей період не враховується у загальні 1095 днів, наданих контролюючому органу для звернення з позовом про стягнення податкового боргу, відтак подавши позов до суду 30 грудня 2021 року, позивач не пропустив встановлений законом строк та відповідно підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 260/3847/21

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Нормами пункту 95.2 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 87.11 статті 87 ПК України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, оскільки за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 209697,74 грн (двісті дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень сімдесят чотири копійки), доказів сплати якої відповідач суду не надав, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення податкового боргу по військовому зборі в сумі 687,75 грн, суд зазначає наступне.

Податковий борг по військовому збору виник внаслідок несплати узгоджених грошового зобов`язання згідно із податковим повідомленням рішенням від 22 січня 2020 року № в сумі 2749,14 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 1636,51 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1112,63 грн (арк. спр. 20).

Як убачається із інтегрованої картки платника по військовому збору за 2020 рік з урахуванням наявної переплати в сумі 2061,39 грн сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 за вказаним платежем склала 687,75 грн (арк. спр. 50).

На підтвердження надіслання відповідачу вказаного податкового повідомлення рішення податковий орган надав суду копію рекомендоване повідомлення про вручення, із якого убачається, що лист було вручено підприємцю 21 січня 2020 року (арк. спр. 20 зворот.), тобто за день до винесення самого податкового повідомлення рішення.

Вказані обставини не були спростовані податковим органом в ході судового розгляду справи, хоча на цьому наголошував представник відповідача у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням зазначеного, на думку суду позивач не надав належних та допустимих доказів відправлення та вручення ФОП ОСОБА_1 податкового повідомлення рішенням від 22 січня 2020 року №, а відтак грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не набули статусу узгодженого.

Разом з тим, вказане грошове зобов`язання в сумі 687,75 грн було добровільно сплачено відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 08 липня 2021 року №2260, із призначенням платежу: сплата військового збору за 2021 рік (арк. спр. 116).

У судовому засіданні 30 травня 2022 року представник ГУ ДПС у Волинській області щодо вказаних обставин зазначила, що вказані кошти були сплачені не на той рахунок, на який підлягає сплаті військовий збір наразі, однак, на думку суду, такі доводи не свідчать про те, що на момент сплати реквізити рахунку були іншими ніж зазначено у вказаному платіжному дорученні, а відтак позовні вимоги у вказаній частині є безпідставними. Сам факт наявності коштів на рахунку податкового органу представник не заперечила і надати пояснення суду щодо вказаного рахунку не змогла.

А тому, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про стягнення в дохід Державного бюджету України вказаного податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 209697,74 грн (двісті дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень сімдесят чотири копійки), у задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З урахуванням такого правила, витрати позивача - суб`єкта владних повноважень зі сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом із відповідача не стягуються.

Разом з тим, у поданій позовній заяві ГУ ДПС у Волинській області просить повернути надмірно сплачений судовий збір в сумі 1309,48 грн.

Клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору належить задовольнити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, за подання даного адміністративного позову майнового характеру слід було сплатити судовий збір в сумі 3155,78 грн (210385,49 грн Х 1,5%).

Натомість, як установлено судом, згідно із квитанцією від 19 серпня 2021 року №2596 позивачем за подання даної позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 4465,26 грн (арк. спр. 3), який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 56).

Відтак, переплачена сума судового збору становить 1309,48 грн (одна тисяча триста дев`ять гривень сорок вісім копійок).

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Оскільки позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тому надмірно сплачений судовий збір в сумі 1309,48 грн (одна тисяча триста дев`ять гривень сорок вісім копійок) згідно із платіжним доручення від 19 серпня 2021 року №2596 необхідно повернути позивачу.

Керуючись статями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в дохід держави податковий борг в сумі 209697,74 грн (двісті дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень сімдесят чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Головному управлінню ДПС у Волинській області частину надмірно сплаченого судового збору в сумі 1309,48 грн (одна тисяча триста дев`ять гривень сорок вісім копійок) згідно із платіжним доручення від 19 серпня 2021 року №2596.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2022 року .