Справа № 500/7653/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7653/21

06 червня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Дикої Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг у місті Тернополі про визнання протиправним та скасування розпорядження Тернопільського міського голови від 13.10.2021 №205 "Про додаткові заходи щодо роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину", -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду 08.11.2021 звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) із позовною заявою до Тернопільської міської ради (далі відповідач 1, ТМР, міська рада), Центру надання адміністративних послуг у місті Тернополі (далі відповідач 2, ЦНАП), в якій просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Тернопільської міської рада Надала С.В. від 13.10.2021 №205 «Про додаткові заходи щодо роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину» (далі розпорядження №205).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що розпорядження №205 за своєю правовою природою є регуляторним нормативно-правовим актом, у зв`язку із чим порушена процедура його прийняття. Юрисдикція питання, яке регулюється даним розпорядженням не належить до повноважень міського голови. Так, на думку позивача, розпорядження міського голови, є організаційно-розпорядчим актом, який вирішує процедурні питання діяльності ТМР та її органів. Разом з тим, оскаржуване розпорядження встановлює привілеї для громадян за ознакою вакцинований, що є порушенням його законного інтересу, який гарантований Основним Законом України мати рівні права та свободи разом з іншими громадянами. У зв`язку із чим, під час видання розпорядження №205 міський голова діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідач 1 у заявах по суті заперечив стосовно задоволення позовних вимог позивача покликаючись на те, що розпорядження міського голови не відноситься, як до регуляторних, так і до нормативно-правових актів. Згідно із позицією представника відповідача 1 розпорядження міського голови це індивідуальний акт посадової особи міської ради (міського голови), який звернений до окремого кола суб`єктів відвідувачів ТМР та виконавчих органів ТМР, що має визначений часовий проміжок застосування період карантину. У зв`язку із цим видання оскаржуваного розпорядження відповідало загальним вимогам до процедури прийняття індивідуального акту.

Відповідач 1 наголошує на тому, що питання, яке є предметом регулювання розпорядження №205 належить до виключних повноважень міського голови, оскільки до повноважень міської ради віднесено прийняття рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, однак лише в частині тих, за порушення яких, передбачено адміністративну відповідальність. Оскільки питання, які врегульовано оскаржуваним розпорядженням не пов`язані із адміністративною відповідальністю осіб, які допустили порушення виконання такого акту, то приймаючи рішення у формі розпорядження міський голова діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, відповідач 1 свої міркування з приводу заперечення щодо позовних вимог мотивує тим, що правовою підставою для видання розпорядження №205 послуговувало рішення штабу з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайно ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади від 12.10.2021 №50 (далі рішення №50), затверджене протоколом засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Тернопільської міської ради від 12.10.2021 №24 (далі протокол №24). Відповідно до Положення про штаб з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади, затвердженого розпорядження голови Тернопільської міської ради від 21.03.2020 №86 «Про створення штабу з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади» (далі Положення №86), рішення штабу є обов`язковим до виконання на території Тернопільської міської територіальної громади (т.1 а.с.74-76).

Що стосується доводів позивача про порушення охоронюваного законом інтересу останнього, в частині рівності серед людей, безвідносно до вакцинованих або невакцинованих, то відповідач 1 уважає, що розпорядженням №205 не порушує законний інтерес, відповідає конституційному принципу рівності серед людей, оскільки право на пред`явлення COVID-сертифіката належить виключно особі, в якої такий сертифікат запитується. На думку відповідача 1, розпорядження №205 запроваджує виключно право особи, яке в контексті побудови правовідносин між відвідувачами та ТМР, залишатиметься виключно «правом» та в жодному разі не набуде статусу «обов`язку» (т.1, а.с.71-73; т.2 а.с.4-6).

Процесуальні дії (рішення) у справі, заяви та клопотання учасників.

08.11.2021 через відділ документального забезпечення суду подано позовну заяву, разом із перелік документів, які додаються. Позовну заяву зареєстровано під номером №500/7653/21 (т.1 а.с.1-30).

08.11.2021 проведено автоматизований розподіл справ №500/7653/21. Визначено головуючого суддю у справі Дерех Н.В. (т.1 а.с.31).

Ухвалою суду від 12.11.2021 позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.32).

16.11.2021 позивачем на виконання ухвали суду від 12.11.2021 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. У вказаній заяві позивач, серед іншого, визначився із суб`єктним складом сторін у справі, зокрема визначив ЦНАП, як третю особу, що яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача (т.1 а.с.34-35).

Ухвалою суду від 19.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 08.12.2021 о 10:00 (т.1 а.с.36,37).

23.11.2021 до суду надійшла заява про відвід судді Дерех Н.В. (т.1 а.с.44-49).

Ухвалою суду від 24.11.2021 клопотання ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованими. Вирішено справу передати для вирішенні питання відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т.1 а.с.51, 52).

24.11.2021 здійснено автоматизований розподіл заяви про відвід судді Дерех Н.В. Визначено головуючого суддю Баранюка А.З. (т.1 а.с.53).

Ухвалою суду від 25.11.2021 у задоволенні клопотання про відвід судді Дерех Н.В. відмовлено (т.1 а.с.54,55).

29.11.2021 позивачем подано до суду заяву про відвід судді Дерех Н.В. (т.1 а.с.56-62).

Ухвалою суду від 30.11.2021 клопотання ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованими. Вирішено справу передати для вирішенні питання відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.64,65).

30.11.2021 проведено автоматизований розподіл заяви про відвід судді Дерех Н.В. Визначено головуючого суддю Мартиць О.І. (т.1 а.с.66).

Ухвалою суду від 01.12.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дерех Н.В. (т.1 а.с.67,68).

02.12.2021 подано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.71-76);

03.12.2021 суддя Дерех Н.В. заявила собі самовідвід (т.1 а.с.80).

Ухвалою суду від 03.12.2021 справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу між суддями. Визначено головуючого суддю у справі Осташа А.В. (т.1 а.с.81).

Ухвалою суду від 07.12.2021 позовну заяву позивача із позовною заявою до Тернопільської міської ради (далі в тексті судового рішення вживатиметься «відповідач» ТМР, міська рада), Центру надання адміністративних послуг у місті Тернополі (далі в тексті судового рішення вживатиметься «третя особа») прийнято до розгляду. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, з особливостями, передбаченими статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства. Призначено судове засідання у справі на 29.12.2021 о 12:00 год. (т.1 а.с.84-87).

08.12.2021 позивав подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/31530/21 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про визнання нечинними положень постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (т.1 а.с.93-95).

08.12.2021 позивачем подано до суду письмові пояснення, зміст яких зводиться до підтримання основних мотивів позовної заяви, як викладено судом вище в описовій частині рішення (т.1 а.с.118-124).

22.12.2021 на виконання ухвали суду від 07.12.2021 відповідачем подано до суду оголошення про відкриття провадження у адміністративній справі щодо оскарження розпорядження №205, оприлюднене на сайті ТМР 20.12.2021 та розпорядження №205 (т.1 а.с.179-182).

22.12.2021 відповідачем подано заяву із запереченнями залучення до участі в справі ЦНАП, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, оскільки ЦНАП, є структурним підрозділом ТМР (т.1 а.с.183,184).

28.12.2021 позивачем подано виступ в підготовчому судовому засіданні, який за своїм змістом та мотивами відтворює вимоги позовної заяви (т.1 а.с.185-194).

29.12.2021 підготовче судове засідання відкладено до 12:00 31.01.2022, у зв`язку із задоволенням клопотанням відповідача про подання додаткових письмових заперечень (т.1 а.с.241).

13.01.2022 відповідачем подано додатковий відзив на позовну заяву (т.2 а.с.4-6).

28.01.2022 позивачем подано до суду письмовий виступ в підготовчому судовому засіданні (т.2 а.с.8-35).

31.01.2022 позивач подав заяву про відкликання раніше поданого клопотання про зупинення провадження у справі від 08.12.2021 (т.2 а.с.96).

31.01.2022 підготовче судове засідання у справі відкладено до 09:30 02.03.2022, у зв`язку із ознайомленням із письмовими поясненнями позивача (т.2 а.с.98-99).

21.02.2022 позивачем подано додаткові пояснення мотиви яких не відрізняються від ключових аргументів позовної заяви (т.2 а.с.101-107).

23.02.2022 позивачем подано доповнення до доводів та міркувань (т.2 а.с.148).

01.03.2022 відповідачем через «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із введенням на території України військового стану (т.2 а.с.150,151).

02.03.2022 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду по суті на 04.04.2022 об 11:00 (т.2 а.с.152).

01.04.2022 позивачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи по суті, у зв`язку хворобою (т.2 а.с.155).

04.04.2022 відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи по суті (т.2 а.с.156).

Ухвалою суду від 04.04.2022 продовжено процесуальний строк розгляду справи до 20.05.2022. Відкладено розгляд справи по суті до 10:00 16.05.2022 (т.2 а.с.158).

16.05.2022 відповідачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії розпорядження голови Тернопільської міської ради Надала С.В. від 05.04.2022 №87 «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження міського голови від 13.10.2021 №205 «Про доходи заходи щодо роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину» (далі розпорядження №85) (т.2 а.с.162, 163).

16.05.2022 розгляд справи по суті відкладено до 10:00 30.05.2022, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про ознайомлення із раніше поданим представником відповідача письмовим доказом, розпорядженням №85 (т.2 а.с.164).

30.05.2022 позивачем подано до суду додаткові письмові пояснення (т.2 а.с.166-171).

30.05.2022 продовжено процесуальний строк розгляду справи до 12:00 06.06.2022. розгляд справи по суті відкладено у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про надання строку для ознайомлення із додатковими письмовими поясненнями позивача (т.2 а.с.192).

06.06.2022 відповідачем подано додаткові письмові пояснення, які за своїм змістом відповідають мотивам, що викладені у відзиві на позовну заяву та додатковому відзиву на позовну заяву

06.06.2022 відбувся розгляд справи по суті.

Під час розгляду справи по суті позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, що наведені у заявах по суті.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечила. Свої міркування мотивувала аргументами, які викладені у заявах по суті.

Обставини встановлені судом.

Так, 12 жовтня 2021 року відбулось засідання штабу з ліквідації наслідків медико-білогічної надзвичайної ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади на якому були присутні: Сергій Надал (міський голова), Владислав Стемковський (заступник міського голови), Софія Ткач (завідувач сектору медико-профілактичної роботи відділу охорони здоров`я ТМР, секретар штабу), Володимир Дідич, Вікторія Остапчук, Іван Хімейчук, Ігор Крисоватий (заступники міського голови), Ігор Гірчак (секретар ради), Володимир Паничев (заступник генерального директора ДУ Тернопільський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України), Ігор Гавришків (начальник Тернопільського міського управління Головного управління Держспоживслужби в Тернопільській області), Сергій Осадця (начальник Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області), Богдан Шевчук (начальник патрульної поліції у Тернопільській області), Віталій Поврозник (начальник Тернопільського районного відділу УДСНС України у Тернопільській області).

За результатами засідання штабу прийнято рішення від 12.10.2021 №50, відповідно до якого, серед іншого, вирішено:

1. З 18.10.2021 дозволити відвідування громадянам структурних підрозділів Тернопільської міської ради за умови наявності документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини для регіонів жовтого рівня епідемічної небезпеки; міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини чи двома вакцинами дводозної вакцини, дозволених ВООЗ для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатку Порталу Дія; негативного результату тестування на COVID-19 методом ПЛР або експрес-тесту на визначення антигену коронавірусу SARS-CoV-2, який чинний 72 години.

2. Обмежити доступ до структурних підрозділів міської ради відвідувачів, забезпечити можливість подання документів, заяв, звернень тощо поштовими чи електронними засобами (т.1 а.с.74,75).

Вказане рішення затверджене протоколом засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Тернопільській міській раді (т.1 а.с.76).

13 жовтня 2021 року голова Тернопільської міської ради Надал С.В. видав розпорядження №205 Про додаткові заходи щодо роботи Тернопільської міської ради (а.с.182).

Відповідно до розпорядження №205, з метою створення належних умов для надання якісних послуг Тернопільською міською радою в умовах карантину, враховуючи рішення штабу з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади від 12 жовтня 2021 року № 50, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» З 18.10.2021 заборонити роботу з відвідувачами у приміщеннях Тернопільської міської ради та виконавчих органів (в т.ч. на особистих прийомах громадян), за відсутності у відвідувачів: документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини для регіонів «жовтого» рівня епідемічної небезпеки; міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини, дозволених ВООЗ для використання в надзвичайних ситуаціях; одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням мобільного додатка Порталу Дія; негативного результату тестування на COVID-19 методом ПЛР або експрес-тесту на визначення антигену коронавірусу SARS-CoV-2, який чинний 72 години.

20 жовтня 2021 року голова Тернопільської міської ради Надал С.В. видав розпорядження №212 Про внесення змін до розпорядження міського голови від 13.10.2021 №205 Про додаткові заходи роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину (а.с.182).

Відповідно до розпорядження від 20.10.2021 №212, в розпорядження №205 внесено наступні зміни: 1. Пункт 3 розпорядження вважати пунктом 4; 2. Доповнено розпорядження пунктом 3 з текстом наступного змісту: 3. Визначити, що особистий прийом громадян міським головою, секретарем ради, заступником міського голови керуючим справами, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, старостами, керівниками виконавчих органів міської ради проводиться у випадку наявності у громадян одного з документів, перелічених у пункті 1 розпорядження. У випадку відсутності такого документа, особистий прийом проводити виключно в телефонному режимі.

05 квітня 2022 року голова Тернопільської міської ради Надал С.В. видав розпорядження №87 Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження міського голови від 13.10.2021 №205 Про додаткові заходи роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину (т.2 а.с.163).

Уважаючи, що видане розпорядження №205 на нормативному рівні встановлює привілеї для громадян за ознакою вакцинація, що порушує його законний інтерес, що гарантований Основним Законом України мати рівні права та свободи разом з іншими громадянами.

Зміст спірних правовідносин.

Спір стосується правомірності розпорядження №205, як акту посадової особи органу місцевого самоврядування.

Доводи позивача, які наводяться в якості підстави позову розділяються на дві групи:

1. Процесуальні стосуються порушення процедури прийняття оскаржуваного акту органу місцевого самоврядування;

2. Матеріальні стосуються невідповідності прийнятого акту нормам закону.

Відповідачем указані доводи позивача заперечуються в повному обсязі.

Обставин, які повністю (частково) визнаються сторонами судом не встановлено.

Норми права, які застосував суд.

У Конституції України, визначено, що Україна, є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3); державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6); в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7); в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8); чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9); правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24). права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. (стаття 55); кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (стаття 64); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68); місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (стаття 140).

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає Закон України Про місцеве самоврядування від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР, Закон України Про місцеве самоврядування).

У Законі України Про місцеве самоврядування, визначено наступне:

- посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 1);

- місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2);

- громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються (стаття 3);

- система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси громад сіл, селищ та міст; органи самоорганізації населення (частина перша статті 5);

- сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами; Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами (частини перша та третя статті 10);

- виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини перша та друга статті 11);

- сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста (частина перша статті 12);

- обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (стаття 21);

- сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25);

- виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (пункт 45 частини першої статті 26);

- міський голова: 1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; 3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету; 4) вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради; 5) вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; 6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; 7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; 8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; 9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; 10) призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру"; 11) скликає загальні збори громадян за місцем проживання; 11-1) вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; 11-2) вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; 12) забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; 13) є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; 14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; 15) звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів; 16) укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; 17) веде особистий прийом громадян; 18) забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань; 18-1) бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності; 19) здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; 20) видає розпорядження у межах своїх повноважень (частина четверта статті 42);

- сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. При здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради (частина п`ята, шоста статті 42);

- виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади (частини перша, п`ята та восьма статті 51);

- виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб (частини перша та друга статті 52);

- рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності (частини перша, п`ята, шоста, восьма, десята, дванадцята статті 59);

- акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (частина перша статті 73);

- органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 74);

- шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (стаття 77).

Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, визначає Закон України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності від 11.09.2003 №1160-IV (далі Закон №1160-IV, Закон України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності).

У Законі України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, передбачено:

- регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом (абзаци 3-5 частини першої статті 1);

- регуляторний орган це Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти (абзац 6 частини першої статті 1);

- регуляторна діяльність це діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (абзац 7 частини першої статті 1);

- розробник проекту регуляторного акта це регуляторний орган або інший орган, установа, організація, особа чи група осіб, що уповноважені розроблювати або організовувати, спрямовувати та координувати діяльність з розроблення проекту регуляторного акта (абзац 13 частини першої статті 1).

- забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності;

- стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій. Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: (1) визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; (2) обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; (3) обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; (4) визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта; (5) визначити цілі державного регулювання; (6) визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; (7) аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; (8) описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта; (9) обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта; (10) обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави; (11) обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; (12) оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; (13) оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта; (14) обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта; (15) визначити показники результативності регуляторного акта; (16) визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття. Якщо проект регуляторного акта одночасно містить норми, що регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами чи іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та норми, що регулюють інші суспільні відносини, а також індивідуально-конкретні приписи, то аналіз регуляторного впливу готується лише щодо норм, які регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання. Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акта, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації (стаття 8);

- кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу. Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє. Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта (стаття 9);

- регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання (частина п`ята статті 12);

- план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет. Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет. При визначенні регуляторними органами друкованих засобів масової інформації, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті: надається перевага офіційним друкованим засобам масової інформації; забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого засобу масової інформації. Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади. Витрати, пов`язані з оприлюдненням документів, зазначених у частинах першій - третій цієї статті, фінансуються за рахунок розробників проектів регуляторних актів або регуляторних органів, які оприлюднюють ці документи (стаття 13);

- кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу). Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу внесених проектів регуляторних актів встановлюються регламентами відповідних рад. На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу. Висновки відповідальної постійної комісії готуються на підставі аналізу регуляторного впливу, яким проект регуляторного акта супроводжувався при його внесенні, лише у разі, якщо експертний висновок щодо регуляторного впливу не був наданий відповідальній постійній комісії протягом строку, встановленого для його підготовки. Це правило не застосовується у випадках, передбачених частиною другою статті 33 цього Закону. Висновки відповідальної постійної комісії та пропозиції уповноваженого органу передаються для вивчення до постійної комісії, до сфери відання якої належить супроводження розгляду проекту регуляторного акта у відповідній раді (далі - головна постійна комісія), за винятком випадків, коли відповідальна постійна комісія є головною постійною комісією. При представленні на пленарному засіданні сесії ради проекту регуляторного акта голова відповідальної постійної комісії доповідає висновки цієї постійної комісії про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону, а також пропозиції уповноваженого органу разом з рішенням постійної комісії щодо їх врахування (стаття 34);

- оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові. За рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради: оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради; можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради. У разі оприлюднення проектів регуляторних актів за рішенням відповідної ради або відповідальної постійної комісії цієї ради функцію розробника проекту виконує орган, особа чи група осіб, які внесли цей проект на розгляд сесії відповідної ради, якщо інше не встановлено у рішенні ради чи відповідальної постійної комісії. Зауваження і пропозиції щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта, внесеного на розгляд сесії ради, та відповідного аналізу регуляторного впливу надаються фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями розробникові цього проекту та головній постійній комісії ради (стаття 35);

- регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями (стаття 36).

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулювання суспільних відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості, визначає Закон України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-XII (далі Закон №2801-ХІІ, Закон України Основи законодавства України про охорону здоров`я).

Держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань. Особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань, небезпечних для населення, усуваються від роботи та іншої діяльності, яка може сприяти поширенню інфекційних хвороб, і підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою в разі потреби допомоги по соціальному страхуванню. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України. У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань. Місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування зобов`язані активно сприяти здійсненню протиепідемічних заходів. Перелік особливо небезпечних і небезпечних інфекційних захворювань та умови визнання особи інфекційно хворою або носієм збудника інфекційного захворювання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я і публікуються в офіційних джерелах (стаття 30 Закону №2801-XII).

Громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення (пункт б частини першої статті 10 Закону №2801-ХІІ).

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 №133 Про затвердження Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, COVID-19, є особливо небезпечною інфекційною хворобою.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, визначає Закон України Про захист населення від інфекційних хвороб від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі Закон №1645-ІІІ, Закон України Про захист населення від інфекційних хвороб).

Організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян. Організацію та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів у межах територій, об`єктів, частин і підрозділів, підпорядкованих центральним органам виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Службі безпеки України, забезпечують зазначені органи, підпорядковані їм установи державної санітарно-епідеміологічної служби, медичні служби, а також керівники зазначених об`єктів, частин, підрозділів. Проведення профілактичних щеплень забезпечують центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та органи державної санітарно-епідеміологічної служби (стаття 11 Закону №1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Медичні працівники, які проводять профілактичні щеплення, повинні мати відповідну підготовку з питань їх проведення та зобов`язані надати об`єктивну інформацію особам, яким проводиться щеплення, або їх законним представникам про ефективність профілактичних щеплень та про можливі поствакцинальні ускладнення. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення. Особам, які не досягли п`ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників. Особам віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років чи визнаним судом обмежено дієздатними профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації та за згодою об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (стаття 12 Закону №1645-ІІІ).

09.12.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі постанова №1236).

В постанові №1236 Урядом, в частині діяльності органів місцевого самоврядування, визначено наступне:

- рекомендувати органам виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності забезпечити: на період дії карантину з метою обмеження скупчення осіб в транспорті та на шляхах прямування на роботу (з роботи) застосування за можливості гнучкого режиму робочого часу, який, зокрема, передбачає різний час початку і закінчення роботи для різних категорій працівників, позмінну роботу працівників, а за технічної можливості - також роботу в режимі реального часу через Інтернет із збереженням заробітної плати, дистанційну (надомну) роботу; встановлення відстані у прикасовій та касовій зонах закладу торгівлі між особами (за винятком покупця і продавця) не менше ніж 1,5 метра та/або наявність між ними відповідних захисних екранів; визначення часу (не менше двох годин) пріоритетного прийому громадян похилого віку та осіб з інвалідністю; дотримання відстані не менше ніж 1,5 метра між відвідувачами, які очікують дозволу на вхід до приміщень (пункт 26);

- рекомендувати органам місцевого самоврядування: розробити (скорегувати) маршрути руху громадського транспорту з урахуванням змінених графіків роботи підприємств, установ, організацій для забезпечення створення можливості переміщення працівників на роботу (з роботи); забезпечити виявлення осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, які залишилися проживати в зоні надзвичайної ситуації або можливого ураження, та організацію супроводження таких осіб відповідно до Порядку виявлення осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, які проживають у зоні надзвичайної ситуації або можливого ураження, та організації їх супроводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 282 (Офіційний вісник України, 2018 р., № 35, ст. 1233) (пункт 29);

- рекомендувати органам місцевого самоврядування забезпечити виділення додаткових транспортних засобів з метою зменшення скупчення осіб у громадському транспорті у години пікового навантаження (пункт 37);

- рекомендувати органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, крім установ та закладів незалежно від форми власності, які надають фінансові, банківські та житлово-комунальні послуги, забезпечують охорону здоров`я, здійснюють продовольче забезпечення, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, забезпечують функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, об`єктів критичної інфраструктури, у період з 11 до 22 січня 2021 року включно установити для працівників режим дистанційної (надомної) роботи (пункт 40).

Постановою №1236, визначено перелік обмежень, які діють залежно від установленого рівня епідемічної небезпеки (зелений, жовтий, помаранчевий, червоний).

Найсуворіші обмеження запроваджуються під час червоного рівня епідемічної небезпеки.

Відповідно до пунктів 3 та 35 постанови №1236 під час червоного рівня епідемічної небезпеки забороняється: (1) проведення всіх масових (культурних, спортивних, розважальних, соціальних, релігійних, рекламних, наукових, освітніх, професійних тематичних та інших) заходів, крім проведення атестації здобувачів у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту (виключно з апробаційним проведенням єдиного державного кваліфікаційного іспиту) і тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів Крок (далі - атестація здобувачів), проведення заходів з оцінювання якості освіти (пробного зовнішнього незалежного оцінювання, зовнішнього незалежного оцінювання, вступних випробувань із використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання тощо), проведення яких належить до завдань Українського центру оцінювання якості освіти та його регіональних підрозділів (далі - заходи з оцінювання якості освіти), проведення офіційних спортивних заходів, включених до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України, та матчів командних ігрових видів спорту професійних спортивних клубів без глядачів за умови дотримання учасниками таких заходів відповідних санітарних і протиепідемічних заходів та здійснення обов`язкового щоденного контролю за станом здоров`я учасників; (2) приймання відвідувачів у кінотеатрах, інших закладах культури та приймання відвідувачів іншими суб`єктами діяльності у сфері культури; (3) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос; (4) відвідування закладів освіти здобувачами освіти у разі, коли на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19 перебуває більш як 50 відсотків здобувачів освіти та персоналу закладу освіти; (5) проведення в закладах освіти масових заходів (вистав, свят, концертів) за участю здобувачів освіти з більше ніж однієї групи (класу) та за присутності глядачів (відвідувачів); (6) відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1-4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, в яких усі допущені до роботи в закладі працівники мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини від COVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях (далі - документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини), який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; чи міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат (крім сертифіката, що підтверджує негативний результат тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції); або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку висновок лікаря щодо наявності абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (далі - медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19); (7) приймання відвідувачів у спортивних залах, фітнес-центрах, басейнах, крім спортсменів національних збірних команд України та їх тренерів за умови дотримання відповідних санітарних і протиепідемічних заходів; відвідування пунктів (місць) тимчасового тримання осіб, пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та пунктів тимчасового розміщення біженців, крім осіб, які надають правову допомогу особам, які перебувають в таких пунктах; (8) відвідування пунктів (місць) тимчасового тримання осіб, пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та пунктів тимчасового розміщення біженців, крім осіб, які надають правову допомогу особам, які перебувають в таких пунктах; (9) відвідування сторонніми особами (крім законних представників, членів сім`ї, родичів за умови дотримання всіх протиепідемічних заходів, не частіше ніж один раз на тиждень) установ і закладів соціального захисту, в яких тимчасово або постійно проживають (перебувають) громадяни похилого віку, ветерани війни і праці, особи з інвалідністю, особи із стійкими інтелектуальними або психічними порушеннями, установ і закладів, що надають соціальні послуги сім`ям (особам), які перебувають у складних життєвих обставинах, крім установ і закладів, які надають соціальні послуги екстрено (кризово); (10) надання засудженим дозволів на короткочасні виїзди за межі установ виконання покарань, передбачених частиною третьою статті 59 (крім абзацу другого частини третьої цієї статті), частиною першою статті 67, статтею 111 (крім абзацу четвертого частини першої цієї статті) та частиною першою статті 130 Кримінально-виконавчого кодексу України, відвідування установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби об`єднаннями громадян, представниками благодійних організацій, надання побачень засудженим та особам, узятим під варту, які тримаються в таких установах, крім: відвідування зазначених установ працівниками правоохоронних органів, судів, представниками посольств і консульств відповідних держав, співробітниками Управління Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй у справах біженців, а також особами, зазначеними у частині першій статті 24 Кримінально-виконавчого кодексу України та частині пятій статті 12 Закону України Про попереднє ув`язнення; відвідування установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби представниками благодійних та громадських організацій, які надають послуги (виконують роботи) у рамках проекту Прискорення прогресу у зменшенні тягаря туберкульозу та ВІЛ-інфекції в Україні, що реалізується за підтримки Глобального фонду для боротьби зі СНІДом, туберкульозом та малярією, та/або проекту Заради життя: якісні інтегровані послуги з ВІЛ, туберкульозу та вірусного гепатиту С для людей в конфлікті з законом, що реалізується Міжнародною організацією PATH за технічної підтримки Агентства США з міжнародного розвитку (USAID), на підставі тристоронніх договорів між цими організаціями, установами виконання покарань (слідчими ізоляторами) Державної кримінально-виконавчої служби, державною установою Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, за умови відвідування зазначених установ та закладів охорони здоров`я не більше ніж один раз на тиждень; побачень із захисниками та адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; проведення заходів душпастирської опіки у зазначених установах за умови їх проведення не більше двох разів на тиждень із загальною чисельністю учасників одного заходу не більше 10 осіб, з яких одна особа священнослужитель (капелан), уповноважений релігійними організаціями; короткострокових побачень з родичами або іншими особами, які відбуваються виключно в закритих умовах (через суцільне розмежувальне скло та переговорний пристрій) та з дотриманням протиепідемічних правил; тривалих побачень засуджених (за умови наявності в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби вільних приміщень для ізоляції засуджених) з близькими родичами за відсутності у них на момент побачення ознак інфікування COVID-19 та наявності у осіб, які прибули на побачення, лабораторно підтвердженого негативного результату тестування їх на CОVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції, яке проведено не більш як за 72 години до дня надання тривалого побачення, або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, чи міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, та оригіналу документа, що підтверджує оплату послуги виїзду працівника медичної лабораторії до засудженого з метою забору біоматеріалів для проведення тестування на COVID-19 зазначеним методом; (11) діяльність закладів, що надають послуги з розміщення (крім готелів, санаторно-курортних закладів, установ і закладів, які надають соціальні послуги, реабілітаційних установ для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, а також стаціонарних відділень первинного та складного протезування протезно-ортопедичних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства соціальної політики, дитячих закладів оздоровлення та відпочинку); (12) здійснення перевезень пасажирів авіаційним та залізничним транспортом у міжобласному та міжнародному сполученнях без наявності у них (крім осіб, які не досягли 18 років) негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки; або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини, який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; або міжнародного, внутрішнього або іноземного сертифіката; (13) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах; (14) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах, крім приймання відвідувачів у закладах, визначених у підпункті 4 цього пункту; (15) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності; (16) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які торгують товарами на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами гігієни та побутовою хімією, засобами зв`язку, друкованими засобами масової інформації, ветеринарними препаратами, кормами, насінням і садивним матеріалом (квітами, торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень; рослинами), добривами, засобами захисту рослин, без обмеження доступу відвідувачів до інших товарів, представлених в асортименті зазначених суб`єктів господарювання; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень; провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, прання та хімічного чищення текстильних і хутряних виробів, перукарень та салонів краси за попереднім записом; виконання робіт із збирання і заготівлі відходів; провадження діяльності з надання телекомунікаційних послуг. Приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність з надання телекомунікаційних послуг, здійснюється за попереднім записом; (17) приймання відвідувачів закладів культури і проведення культурних масових заходів, крім роботи автоконцертів, автокінотеатрів, історико-культурних заповідників, суб`єктів господарювання, пов`язаної з виробництвом аудіовізуальних творів, зокрема здійснення кіно- та відеозйомки, за умови обмеження доступу до місця зйомки (знімального майданчика) сторонніх осіб та використання персоналом (крім акторів під час знімального процесу), залученим до виробництва аудіовізуального твору, засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Діяльність суб`єктів господарювання, пов`язана з виробництвом аудіовізуальних творів, не є масовим заходом; (18) приймання у спортивних залах, фітнес-центрах, басейнах, відвідувачів, крім спортсменів національних збірних команд України та їх тренерів за умови дотримання відповідних санітарних і протиепідемічних заходів; (19) проведення всіх масових (розважальних, спортивних, соціальних, рекламних та інших) заходів, крім офіційних спортивних заходів, включених до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України, та матчів командних ігрових видів спорту професійних спортивних клубів без глядачів за умови дотримання учасниками таких заходів відповідних санітарних і протиепідемічних заходів та здійснення обов`язкового щоденного контролю за станом здоров`я учасників, заходів з атестації здобувачів, заходів з оцінювання якості освіти; (20) діяльність ринків, крім продовольчих; (21) відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1-4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, усі працівники яких мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія); (22) за окремим рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій - здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним та залізничним транспортом у межах відповідних регіонів, крім транзитних перевезень та перевезень: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ у межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції; пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за наявності у них негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведено не більш як за 72 години до дня поїздки, або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, чи міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія); (23) за окремим рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій - посадка пасажирів в автомобільний чи залізничний транспорт, який забезпечує сполучення між регіонами, крім посадки пасажирів до поїздів спеціальних залізничних рейсів у внутрішньому сполученні, рішення щодо яких приймається у кожному конкретному випадку перевізником за заявками обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я; запровадження інших альтернативних обмежень, у тому числі обмеження заповнюваності транспортних засобів, виходячи з епідемічної ситуації в конкретних регіонах; (24) проведення державними та комунальними закладами охорони здоров`я планових заходів з госпіталізації, крім: надання медичної допомоги внаслідок ускладненого перебігу вагітності та пологів; надання медичної допомоги вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим; надання медичної допомоги у спеціалізованих відділеннях закладів охорони здоров`я пацієнтам з онкологічними та пульмонологічними захворюваннями; надання паліативної медичної допомоги у стаціонарних умовах; надання планової медичної допомоги закладами охорони здоров`я національного рівня, що надають третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, за умови дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів; проведення інших невідкладних і термінових заходів з госпіталізації, якщо внаслідок їх перенесення (відтермінування) існує значний ризик для життя або здоров`я людей; (25) робота підвісних канатних доріг; (26) перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно: на територіях закладів охорони здоров`я та освіти; в підземних переходах; на зупинках громадського транспорту; на інших територіях загального користування у разі неможливості дотримання фізичної дистанції не менше 1 метра; (27) діяльність закладів, що надають послуги з розміщення.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 24.12.2020 №3018 Про затвердження дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках (далі наказ МОЗУ №3018), передбачено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп.

Зміст правового режиму надзвичайного стану, порядок його введення та припинення дії, особливості діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах надзвичайного стану, додержання прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб та відповідальність за порушення вимог або невиконання заходів правового режиму надзвичайного стану, визначаються Законом України Про правовий режим надзвичайного стану від 16.03.2000 №1550-ІІІ (далі Закон №1550-ІІІ, Закон України Про правовий режим надзвичайного стану).

У Законі України Про правовий режим надзвичайного стану, визначено наступне:

- надзвичайний стан - це особливий правовий режим, який може тимчасово вводитися в Україні чи в окремих її місцевостях при виникненні надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру не нижче загальнодержавного рівня, що призвели чи можуть призвести до людських і матеріальних втрат, створюють загрозу життю і здоров`ю громадян, або при спробі захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу України шляхом насильства і передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування відповідно до цього Закону повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу, а також допускає тимчасове, обумовлене загрозою, обмеження у здійсненні конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1);

- метою введення надзвичайного стану є усунення загрози та якнайшвидша ліквідація особливо тяжких надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру, нормалізація обстановки, відновлення правопорядку при спробах захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, для відновлення конституційних прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, створення умов для нормального функціонування органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших інститутів громадянського суспільства (стаття 2);

- правовою основою введення надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та Указ Президента України про введення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 3);

- надзвичайний стан вводиться лише за наявності реальної загрози безпеці громадян або конституційному ладові, усунення якої іншими способами є неможливим. Надзвичайний стан може бути введений в разі: виникнення особливо тяжких надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (стихійного лиха, катастроф, особливо великих пожеж, застосування засобів ураження, пандемій, панзоотій тощо), що створюють загрозу життю і здоров`ю значних верств населення (частина перша статті 4, пункт 1 частини другої статті 4);

- надзвичайний стан в Україні або в окремих її місцевостях вводиться Указом Президента України, який підлягає затвердженню Верховною Радою України протягом двох днів з моменту звернення Президента України. До введення надзвичайного стану за підставами, передбаченими пунктами 2-7 частини другої статті 4 цього Закону, Президент України звертається через засоби масової інформації або в інший спосіб до груп осіб, організацій, установ, які є ініціаторами чи учасниками дій, що можуть бути приводом для запровадження надзвичайного стану, з вимогою припинити свої протиправні дії протягом встановленого у зверненні строку і попередженням про можливість введення надзвичайного стану. За умов, що вимагають невідкладних заходів для врятування населення або недопущення загибелі людей, надзвичайний стан може бути введено без попередження. Пропозиції щодо введення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України. В разі необхідності введення надзвичайного стану з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 4 цього Закону, пропозиції щодо його введення подає Кабінет Міністрів України. Введення надзвичайного стану на території Автономної Республіки Крим або в окремих її місцевостях може ініціювати Верховна Рада Автономної Республіки Крим (стаття 5).

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначає Закон України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII, Закон України Про правовий режим воєнного стану).

У Законі України Про правовий режим воєнного стану вказано наступне:

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1).

- пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України. У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону. Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб. У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України. У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень. Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Мотивована оцінка судом аргументів учасників щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить з такого.

1. Щодо правової природи розпорядження №205 (з урахуванням змін внесеним розпорядженням від 20.10.2021 №212)

Розпорядча частина розпорядження №205 адресована крім посадових осіб міської ради, відвідувачам.

Так, в пункті 1 розпорядчої частини розпорядження №205 зазначено:

- З 18.10.2021 заборонити роботу з відвідувачами у приміщеннях Тернопільської міської ради та виконавчих органів (в т.ч. на особистих прийомах громадян), за відсутності у відвідувачів: ... .

Отже, із змісту розпорядження видно, що його дія поширюється на всіх осіб, що є відвідувачами Тернопільської міської ради. При цьому, суд не вбачає, що його видавник обмежується жителями Тернопільської міської територіальної громади. Аналіз даного розпорядження дає тверді підстави для висновку, що його юрисдикція поширюється абсолютно на всіх без виключення громадян. Адже, перші посадові особи міської ради, є надавачами різних видів публічних послуг. Другі відвідувачі, до яких відноситься будь-яка особа, що з якихось причин вирішила звернутись до Тернопільської міської ради. Доречно зауважити, що й посадові особи міської ради можуть набути юрисдикційний статус відвідувачів, що визначений даним розпорядженням, за умови звернення до ТМР на підставах та в порядку, що передбачений законом. Усе наведене свідчить про те, що дія оскаржуваного акту поширюється на невизначене коло осіб.

Крім цього, якщо для перших (посадових осіб міської ради), указане розпорядження встановлює порядок прийому громадян, за встановлених у ньому правил, то для других визначає, порядок доступу для отриманням законодавчо гарантованих послуг. Для всіх разом, воно розраховане на довготривале (неодноразове) застосування.

Разом з тим, аналіз норм Закону №1160-IV в посутнісному зв`язку дає підстави зробити наступний висновок.

Законодавчо закріплено, що регуляторним актом може визнаватися як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ, який відповідає певним ознакам.

Для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на регулювання: господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами та суб`єктами господарювання або адміністративних відносин між іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Щоб інший офіційний письмовий документ набув ознак регуляторного акту, окрім вищезазначених умов, відповідно до Закону №1160-IV необхідна сукупна наявність таких обставин: документ повинен встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права; застосовуватися неодноразово; стосуватися невизначеного кола осіб.

Окрім того, суд враховує, що обов`язковою ознакою рішення (нормативно-правового акта чи індивідуального акта), а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Так, рішенням суб`єкта владних повноважень є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити, породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розпорядження №205 відповідає ознакам нормативно-правового акту, що передбачені пунктом 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, однак не вважається регуляторним актом в розумінні Закону №1160-IV.

Відтак, описана вище, в мотивувальній частині рішення, правова процедура прийняття регуляторного акту, до розпорядження №205 не застосовується.

2. Щодо законності розпорядження №205.

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв`язку з положеннями статті 6 Конституції України, про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року, визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144 Конституції України). На основі цього положення Конституції України в Законі України Про місцеве самоврядування визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Аналіз статей 2, 5, 6, 10,12, 42, 59, 73 Закону України Про місцеве самоврядування в посутнісному зв`язку із указаними рішеннями Конституційного Суду України дають підстави суду дійти висновку, що міський голова, є головною посадовою особою територіальної громади, який наділений визначеним даним Законом та регламентом відповідної ради обсягом повноважень, в межах яких видає розпорядження нормативного та ненормативного характеру, що спрямовані на вирішення питань місцевого значення, тобто таких, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальної громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України. Дії (рішення) міського голови завжди не просто обмежені приписами Основного Закону України та законів України. Дії (рішення) міського голови локалізовані територією відповідної територіальної громади. Законодавець у даному Законі неодноразово наголошує, що міський голова вирішує питання місцевого значення. Міський голова, відповідальний за свої дії і рішення не тільки, перед територіальною громадою, а й перед державою. Інститут міського голови, є структурно важливим елементом в державному механізмі. Проте не віднесення органів місцевого самоврядування до органів державної влади та відносно самостійний статус на території відповідної територіальної громад аж ніяк не дає підстав міському голові діяти поза межами закону. Міський голова хоча й видає свої власні акти, однак робить, це на підставі тих норм, які для нього створили органи законодавчої та виконавчої влади. Більше того, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для міського голови, який застосовує у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Рішення Конституційного Суду України, як органу конституційного контролю, є обов`язковими, в тому числі для міського голови.

Безсумнівно, міський голова наділений дискреційними повноваженнями під час прийняття рішень (вчинення дій). Однак, така дискреція не є абсолютною.

Це означає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України).

Принцип правової визначеності, як один із елементів верховенства права не виключає визнання за суб`єктом владних повноважень (органом публічної влади) певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобіганню зловживанню ними.

Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №3-рп/2016).

У Доповіді Верховенство права, схваленій Європейською Комісією За демократію через право на 86-му пленарному засіданні (Венеція 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD (2011)003rev) (далі Доповідь), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження, певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме ознаки необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю аби сама особа мала змогу достатнім чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не можуть здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Все наведене стосується міського голови, як суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним владно-управлінських функцій.

Повертаючись до законності розпорядження №205, суд окреслює правовідносини, які склались станом на час його видання.

Щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 відповідно до статті 12 Закону №1645-ІІІ, не належало до обов`язкових. Так, до обов`язкових віднесено щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правцю та туберкульозу.

Наказом МОЗУ №3018, передбачено, що щеплення від COVID-19 є добровільним для всіх груп населення та професійних груп.

Постановою №1236, серед іншого, визначались перелік рекомендаційних заходів органам місцевого самоврядування в боротьбі з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 (пункти 26, 29, 37, 40) та перелік обмежень, в тому числі, тих, які діяли в червоній епідеміологічній зоні (пункти 3, 35).

Указані в постанові №1236 заходи та обмеження, навіть за умов червоної епідеміологічної зони не передбачали від органів місцевого самоврядування дій, що передбачені в розпорядчій частині розпорядження №205.

Тобто, постановою Уряду №1236 не передбачалось встановлення заборон на відвідування органів місцевого самоврядування відвідувачами, а по факту можливості отримання, передбачених законом послуг, надання яких належить до відання місцевих рад, в залежності від наступних обставин:

- наявності документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини для регіонів «жовтого» рівня епідемічної небезпеки;

- наявності міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини, дозволених ВООЗ для використання в надзвичайних ситуаціях;

- одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням мобільного додатка Порталу Дія;

- негативного результату тестування на COVID-19 методом ПЛР або експрес-тесту на визначення антигену коронавірусу SARS-CoV-2, який чинний 72 години.

Більше того, в постанові Уряду №1236 нічого не вказувалось про обов`язкову вакцинацію. Нічого не вказувалось про обов`язкову вакцинацію і в законах України.

Примітним для суду є те, що державне втручання щодо прав і свобод людини, яке стосується не окремих індивідів, а переважної більшості суспільства, не може бути здійснене державою без запровадження особливого правового режиму, передбаченого Конституцією України. Практично всі європейські держави в останні місяці задіяли відповідні особливі конституційні режими. Не слід зображувати, що "нічого серйозного" не відбувається у сфері захисту прав людини. Якщо вже права і свободи людини мають бути обмежені з метою захисту суспільства від загрози наслідків пандемії, то це слід робити відкрито, демократично і правовим шляхом, як того вимагає Конституція України - через ухвалення рішень органами державної влади, яких обрав народ України. Навіть в умовах надзвичайних обставин народ залишається не тільки "єдиним джерелом влади", але й "носієм суверенітету", суб`єктом, який здійснює цю владу (частина друга статті 5 Конституції України). Відповідно до частин першої, другої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. В Україні відповідних рішень Президента України і Верховної Ради України, передбачених пунктом 31 частини першої статті 85 Конституції України щодо введення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, ухвалено не було.

Так, видання міським головою розпорядження №205 свідчить про примушування відвідувачів до обов`язку вчинити дії (зокрема виконати обов`язок, в тому числі, зробити щеплення), які не визначені державою, як обов`язкові.

В Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №10-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес), зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд вбачає, що охоронюваний інтерес позивача зазнав порушення від видання оскаржуваного розпорядження. Позивач, як і всі громадяни має право безперешкодно користуватись доступу до міської ради. Отримувати послуги, які орган місцевого самоврядування надає у порядку та на умовах, що встановлені законом. Таке право не може обмежуватись у незаконний спосіб. Більше того, таке право не може бути дискриміновано в залежності від того вчинив позивач дії, які держава не визнає, як обов`язкові.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, а відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини 1 основоположних свобод 1950 року встановлено: "І .Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.".

Пандемія, спричинена коронаюрусом SARS-Co V-2, стала фактором, що призвів до тектонічних зрушень в усіх сферах життя переважної більшості сучасних держав. Практично йдеться про найсерйозніший виклик, який стоїть перед сучасною цивілізацією, від адекватного вирішення якого залежить її дискурс. Це стосується як цивілізації в цілому, так і окремих держав, і окремих людей. Однак протидія такому виклику не може виходити за межі цінностей цивілізації. В усякому разі, це стосується тієї її частини, яка сповідує право як універсальну цінність.

При цьому методи боротьби з таким викликом можуть бути різними. Від розумних і обережних (Швеція), коли кожен член соціуму бере на себе відповідальність за власну долю, а держава мінімально й дуже обережно втручається в цей процес, до жорстоких і жорстких (Китай), коли держава за допомогою армії та силових структур намагається стабілізувати ситуацію з безконтрольним поширенням вірусу.

В основі сказаного, суд підкреслює, що гарантії прав і свобод людини виражаються не тільки в тому, що втручання у права і свободи можливе лише у випадках, передбачених Конституцією і законами України, але і в тому, що таке втручання може здійснюватися лише в конкретно визначених правових формах.

Суд однозначно та беззастережно визнає за державою право застосувати обмеження прав і свобод громадян в умовах безпрецедентних викликів, які постали перед українським народом.

Так, зокрема, з положення пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України, яке передбачає, що виключно законами України визначаються "права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод", випливає, що і обсяг цих обмежень може визначатися також виключно законами України. В Україні єдиним органом законодавчої влади є парламент - Верховна Рада України, яка згідно з пунктом З частини першої статті 85 Конституції України приймає закони.

На час прийняття розпорядження №205, питання які були його предметом регулювання на законодавчому рівні не визнались.

Таким чином, вирішивши розпорядженням №205 питання, яке віднесене Конституцією України до виключного законодавчого регулювання, міський голова фактично перебрав на себе повноваження Верховної Ради України, як єдиного законодавчого органу влади.

Покликання відповідача на те, що оскаржуване розпорядження прийнято на підставі рішення штабу з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру на території Тернопільської міської територіальної громади від 12 жовтня 2021 року № 50, є безпідставним, з огляду на те, що питання, яке вирішувалось не може належати до повноважень якогось іншого органу, а ніж, як Верховна Рада України.

Суд наголошує, що міський голова може лише втілювати в життя те, що прийнято законодавчим органом, а за певних обставин впроваджувати рішення, які прийняті в установленому законом порядку виконавчим органом влади. Проте, за жодних обставин, міський голова не може перебирати на себе повноваження органів влади, вимагати виконання від громадян того, що держава не вважає обов`язковим, забороняти те, що дозволяє держава.

Наведені за своєю сутністю прості висновки є відображенням статті 19 Основного Закону України, який дозволяє громадянам все, що не заборонено законом, а міському голові те, що прямо передбачено законом.

Розпорядженням №87, оскаржуване розпорядження №205, визнано таким, що втратило чинність.

Разом з тим, втрата чинності розпорядженням №205 не припинило існування спірних правовідносин з приводу правомірності його видання.

Так, встановлення судовим рішення протиправності дії (рішень) суб`єкта владних повноважень може мати наслідком пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди (моральної/матеріальної) такими діями (рішеннями).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог. Визнання протиправним розпорядження №205.

В силу приписів статтей 132, 139 Кодексу адміністративного судочинства України, задоволення позовних вимог є підставою для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради понесених ОСОБА_1 судових витрат у виді сплаченого збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним розпорядження Тернопільського міського голови від 13.10.2021 №205 "Про додаткові заходи щодо роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину".

3. В задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження Тернопільського міського голови від 13.10.2021 №205 "Про додаткові заходи щодо роботи Тернопільської міської ради в умовах карантину" - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

відповідач:

- Тернопільська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5,м.Тернопіль,Тернопільська область,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34334305);

третя особа:

- Центр надання адміністративних послуг у місті Тернополі (місцезнаходження/місце проживання: вул. Кн.Острозького, 6,м. Тернопіль,46025 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34334305 ) .

Головуючий суддя Осташ А.В.