Справа № 380/2849/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2849/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами ( з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.05.2022):

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформлену Листом №19133-18921/Л-52/8-1300/21 від 21 грудня 2021 року, зарахувати ОСОБА_1 вислугу років для призначення пенсії за віком у пільговому обчисленні 22 роки 04 місяці 07 днів;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 вислугу років для призначення пенсії за віком у пільговому обчисленні 22 роки 04 місяці 07 днів;

-призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 56 % розміру грошового забезпечення на підставі заяви від 01 грудня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01.06.2015 позивач відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є пенсіонером внутрішніх справ України, перебував на обліку до 2016 року. Наказом УМВС України від 27.05.2015 о/с звільнено з ОВС за п.64 «б» (через хворобу) у запас Збройних Сили з 01.06.2015. На день звільнення вислуга років, з якої призначено пенсію по інвалідністю становить 22 роки, 04 місяці, 07 днів. Тобто при такій вислузі років позивач має отримати 56% з належного грошового утримання на пенсії, відповідно до вимог ст. 23 «Призначення пенсій по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років». Однак, при встановленні пенсії по інвалідності 3 групи нараховано лише 40%. Ця обставина підтверджена протоколом ГУ ПФУ у Львівській області від 02.06.2015 за пенсійною справою №. Позивач вказує, що відповідач свідомо зменшив до 40% грошового забезпечення розмір пенсії, знаючи, що у новому перерахунку пенсії, який він підготував, вказаний невірний відсоток основного розміру пенсії (40%), з вислуги років 22 роки 04 місяці 07 днів, хоча при виході на пенсію позивач мав би отримувати 56% грошового забезпечення. Також позивач вказує, що згідно Наказу Управління МВС України від 27.05.2015 №29 о/с «По особовому складу» вислуга років станом на день звільнення складає у календарному обчисленні -18 років 09 місяців 00 днів, у пільговому обчисленні для призначення пенсії-22 роки 04 місяці 07 днів. Вислуга років у позивача в пільговому обчисленні є більшою, ніж мінімально необхідна для призначення вислуга років, яка визначена пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 01.12.2021 позивач звертався до відповідача щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по вислузі років. Проте відповідач листом від 21.12.2021 №19133-18921/Л-52/8-1300/21 отримав відмову від відповідача. Позивач вважає, що відповідач дійшов необгрунтованого висновку щодо відсутності у позивача на час звільнення необхідного стажу для призначення пенсії по вислузі років згідно пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та безпідставно відмови позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по вислузі років.

Ухвалою судді від 08.02.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.

Відповідач позову не визнав. 18.03.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №21425). Відповідач вказує, що позивач звертався до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 01.12.2021 щодо переведення пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Головним управлінням надано відповідь від 21.12.2021 щодо відсутності підстав, оскільки позивачу призначено 02.06.2015 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію по інвалідності на підставі документів, скерованих уповноваженим органом, оскільки права на пенсію за вислугою років позивач на час звільнення не мав. Також зазначає, що Головним управлінням не приймалося рішення про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років. Відповідач зауважує, що станом на 21.12.2021 позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності. Виплата призначеної пенсії по інвалідності припинена з 01.09.2016, у зв`язку із закінченням терміну інвалідності, водночас у позовних вимог позивач просить перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 01.12.2021, тоді як з 01.09.2016 по 01.12.2021 позивач не отримував пенсії по інвалідності. Підстави та обставини щодо пенсійного забезпечення позивача з часу призначення пенсії та на момент подачі адміністративного позову не змінились. Окрім того, додаткові документи до заяви позивачем не надано. ГУ МВС України у Львівській області листом від 02.09.2015 №14/1051 у зв`язку із встановленням інвалідності (25.08.2015) скеровано подання про призначення пенсії позивача, зокрема подання, грошовий атестат, заява позивача. Згідно розрахунку вислуги років вислуга років станом на 01.06.2015 у календарному обчисленні становить 18 років 09 місяців. З даним поданням позивач був ознайомлений. Зазначене подання, розрахунок вислуги років та призначену пенсію позивач не оскаржував. Зазначене подання складено та скеровано для призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262. Отже, на час звільнення зі служби позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років на загальних підставах відповідно до п.п. а ч.1 ст.12 Закону 2262. Відповідно до ст. 21 Закону № 2262 пенсія по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, особам з інвалідністю ІІІ групи призначаються в розмірі 40% відповідних сум грошового забезпечення. Отже, ГУ ПФУ у Львівській області не мало правових підстав щодо не призначення позивачу пенсії по інвалідності на підставі документів, скерованих уповноваженим на це органом з розрахунку 40% грошового забезпечення. Відповідно до довідки МСЕК, позивача визнано інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ (внаслідок загального захворювання). У зв`язку із закінченням терміну інвалідності, позивачу з 02.09.2016 припинено виплату пенсії по інвалідності. Підставою для перерахунку пенсій відповідно до Закону № 2262 є зміна розмірів грошового забезпечення. Проте, виплату пенсії припинено, отже, і підстав для здійснення перерахунку припиненої пенсії немає. Окрім того, позивач не оскаржував припинення виплати пенсії по інвалідності, активні дії щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності з 01.09.2016 не вчиняв. Окрім того, позивач просить перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, здійснивши перерахунок з 56% розміру грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум. Проте, пенсія за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262 ще не призначена. Отже, вимоги щодо здійснення перерахунку виходячи з 56% сум грошового забезпечення та проведення виплати є передчасними.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу від 27.05.2015 УМВС України на Львівській залізниці Міністерства внутрішніх справ України «По особовому складу», підполковника міліції ОСОБА_1 (М-087070), начальника відділу кадрового забезпечення УМВС згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ України.

Згідно даного наказу, вислуга років на день звільнення становить:

18 років 09 місяців 00 днів в календарному вирахуванні;

22 роки 04 місяці 07 днів в пільговому вирахуванні.

Згідно розрахунку вислуги років на пенсію ОСОБА_1 (№М-087070) вислуга років згідно з розрахунком на 01.06.2015 становить:

- час служби в календарному обчисленні- 18 років, 09 місяців, 00 днів;

- час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки 07 місяців 07 днів.

Вислуга років для призначення пенсії на 01.06.2015 становить 22 роки 04 місяці 07 днів.

Згідно протоколу за пенсійною справою № від 02.06.2015 позивачу призначено пенсію по інвалідності з 07.09.2015 у розмірі 40 % грошового забезпечення.

01.12.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо переведення пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Листом від 21.12.2021 №19133-18921/Л-52/8-1300/21 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що за матеріалами пенсійної справи з 02.06.2015 призначено пенсію по інвалідності відповідно до п. «б» ст. 21 Закону №2262 у розмірі 40% відповідних сум грошового забезпечення. Згідно з розрахунком вислуги, вислуга позивача на день звільнення (01.06.2015) в календарному обчисленні становить 18 років 09 місяців. Зазначив, що підстави для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відсутні.

При вирішені спору суд виходить із того, що фактично підставою для звернення позивачем до суду з позовом, з тим змістом і обсягом позовних вимог, які у ньому визначені, стала позиція про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, а саме: вислуга років позивача у зв`язку з його службою в органах внутрішніх справ, враховуючи пільгове обчислення, достатнє для призначення пенсії за вислугу років на підставі вказаного Закону.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в кримінально-виконавчої служби, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 №2262-XII.

Згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Положеннями ч.4 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведених правових норм, за позицією відповідача, на час звільнення позивача зі служби з органів внутрішніх справ, діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, який не передбачав, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, в спірному випадку, при наявності вислуги 22 роки і більше, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає їх помилковими, з огляду на таке.

Зміст наведених правових норм визначає загальні умови призначення пенсії на пільгових умовах, тобто наявність певної вислуги календарних років, що обраховується з урахуванням спеціального законодавства та можливого врахування додаткових окремих періодів, згідно правил, визначених ст. 17 даного Закону.

Відповідно до ст.17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992р. №393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі Порядок №393).

Абзацом 3 п. 1 Порядку № 393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Підпункт «в» п. 3 Порядку № 393 передбачає, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, крім іншого, один місяць служби за півтора місяці: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Аналіз наведених правових норм у поєднанні з положеннями Порядку №393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Таким чином, судом встановлено, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають пільгове обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а.

Питання щодо подібних правовідносин було предметом розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №805/3923/18-а.

В постанові від 03.03.2021 в адміністративній справі №805/3923/18-а Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені. Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.

Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Порядком №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку, а отже є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд дійшов висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і положенням цього Закону не суперечить.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах внутрішніх справ права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Тому, застосування лише положень п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах внутрішніх справ, без врахування положень ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.

В спірному випадку за встановлених фактичних обставин справи вислуга років позивача, враховуючи час служби в органах внутрішніх справ яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 22 календарних років, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення №5-рп/2002).

Оскільки позивач за своєю останньою посадою та характером служби відповідає критеріям, визначеним законами та підзаконними нормативними актами, що дають право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні, а стаж позивача у пільговому обчисленні становить 22 роки 04 місяців 07 днів та у календарному обчисленні 18 років 09 місяців 00 днів, суд вважає, що відповідач, дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із пунктом "а" ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та безпідставно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 вказаного Закону, а тому вказані дії відповідач слід визнати протиправними.

Щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то суд вказує таке.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років виключно через відсутність необхідної календарної вислуги років, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звільнення зі служби та звернення із заявою про призначення пенсії мав необхідну кількість календарної вислуги років, розрахованої у пільговому обчисленні, у зв`язку із чим набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

За змістом приписів п. «б» ч. 1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що зверненням позивача за пенсією у розумінні приписів ч. 1 ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відбулося 01.12.2021, то пенсія позивачеві має бути призначена саме з 01.12.2021.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 вислугу років для призначення пенсії за віком у пільговому обчисленні 22 роки 04 місяці 07 днів.

Судом в процесу розгляду справи встановлено, що позивач має право на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, за умови наявності відповідної вислуги років для призначення такого виду пенсії. Суд наголошує, що відповідачу при призначенні пенсії слід врахувати стаж позивача в пільговому обчисленні, оскільки задоволення вимоги про призначення пенсії означає дотримання усіх умов, необхідних для призначення такої (у спірному випадку наявності вислуги років 22 календарних роки).
Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому, вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії саме з розрахунку 56 відсотків грошового забезпечення не належать до задоволення, є передчасними, оскільки на час звернення позивача у цій справі із позовом до суду спору щодо відсоткового розміру пенсії не існувало, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені, а суд захищає тільки порушене право.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 копійок судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.06.2022.

Суддя Потабенко В.А.