Справа № 280/2678/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 червня 2022 року (12:00)Справа № 280/2678/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ); Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення у грудні 2021 року розміру пенсійної виплати позивача до 3807,70 грн.;

зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 20 відсотків від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.05.2020, та на 24 відсотка від середньомісячного заробітку починаючи з 01.03.2021, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

зобов`язати відповідача встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком в розмірі 11018,02 грн. щомісячно, починаючи з 01.05.2020;

зобов`язати відповідача встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком в розмірі 12958,49 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2021;

стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, суму у розмірі 100 000,00 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.;

зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду даної позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виконуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №280/5179/21 відповідач замість збільшення розміру пенсії навпаки зменшив розмір пенсії з 10389,54 грн, до 3807,70 грн. Разом з цим, зменшений розмір пенсії встановлено позивачу ще з березня 2021 року, що призвело до виникнення зі сторони позивача боргу перед ПФУ. Отримавши в грудні 2021 року пенсію у зменшеному розмірі, позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив не виконувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 280/5179/21, при цьому повідомив ПФУ, що не буде отримувати виконавчий лист та пред`являти його до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення. У відповідь отримав лист ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.12.2021 № 17676-17069/Х-02/8-0800/21, яким його повідомили, що «обов`язок виконання судового рішення не може бути скасований, крім випадків, прямо передбачений в законі. З розпорядження про розрахунок пенсії на виконання рішення суду по справі №280/5179/21, вбачається, що розмір пенсії позивача з 01.03.2021 становить 3807,70 грн. Позивач зауважує, що мав законні сподівання на те, що розмір його пенсії збільшиться, але, як мінімум залишиться в тому ж розмірі, як вже було встановлено рішенням у справі №280/3680/20, яким встановлено пенсію у розмірі ненижчому аніж 10389,54 грн. З діями відповідача про зменшення розміру пенсійної виплати та відмову в перерахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач не згоден, вважає такі дії Відповідача протиправними та такими, що порушують його гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії, у зв`язку із чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідно до вказаної ухвали, відповідачам встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала отримана відповідачем 1 - 13.04.2022.

Станом на 08.06.2022 відповідач 1 відзив на позовну заяву суду не надав.

26.04.2022 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16235), в якому останній зазначає, що механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з додатком 3 до Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України па 2022 рік» бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», закріплено за Державною казначейською службою України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ), яка є окремою юридичною особою публічного права. У разі, якщо Законом України на відповідний рік передбачаються загальнодержавні видатки на відшкодування вищевказаної шкоди, відповідні рахунки відкриваються в Державній казначейській службі України, яка є окремою юридичною особою. Таким чином, Головне управління є неналежним відповідачем по справі. Разом з цим, звертає увагу суду на те, що пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Всупереч вищевказаним вимогам позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні); не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Моральні страждання, про які позивачем зазначено у позовній заяві, є лише припущенням, оскільки підтверджуючих доказів за нормою статті 81 Цивільного кодексу України не надано. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а жодний нормативно-правовий акт не звільняє позивача від доказування підстав, обґрунтованості, розумності та доцільності висунутих ним позовних вимог. Факт завдання моральної шкоди ґрунтуються лише на особистих поясненнях та ствердженнях позивача, що не може бути доказом у справі. Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Невідомо з яких міркувань позивач виходив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння моральної шкоди, то підстави для її відшкодування відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 24.12.1992, перебуває на обліку у відповідача з 10.11.2008 та отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі №280/208/19, яке набрало законної сили 14.05.2019, частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, зокрема: визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя встановити та виплатити ОСОБА_1 збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01.12.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача.

В подальшому, відповідачем було виявлено помилку допущену при перерахунку пенсії та пенсійну справу приведено у відповідність до зазначеного судового рішення, у зв`язку з чим розмір пенсії зменшився.

Позивач вважаючи зменшення відповідачем розміру пенсії протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі №280/3680/20, яке набрало законної сили 20.10.2020, частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зокрема: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 із 10389 грн. 54 коп. до 5811 грн. 69 коп. з 01.03.2020. та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області встановити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком в сумі 10389 грн. 54 коп. щомісячно, починаючи з 01.03.2020. В іншій частині позову відмовлено.

Зазначене рішення виконане відповідачем.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №280/5179/21, яке набрало законної сили 19.10.2021, частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зокрема: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж 20 років, починаючи з 01.03.2021 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», за кожний рік роботи понад встановлений стаж 20 років, починаючи з 01.03.2021.

На виконання зазначеного рішення, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, про що свідчить рішення від 10.11.2021 № 44 (а.с.42-46), з якого вбачається, що розмір пенсії позивача з 01.03.2021 становить 3807,70 грн., в тому числі:

перша складова розміру пенсії за період страхового стажу до 31.12.2003 визначена в розмірі 62% від середньомісячного заробітку 1122,00 грн. та встановлена в розмірі 168,00 грн.;

друга складова розміру пенсії (ст. 27 Закону № 1058) за період страхового стажу з 01.01.2004 (17 років 0 місяць) обчислена виходячи з середньомісячного заробітку 19836,61 грн. та з урахуванням коефіцієнту страхового стажу 0,17000 та складає 3372,22 грн.

Загальний розмір пенсії за віком за 2-ма складовими (168,00 грн. + 3372,22 грн.) = 3636,88 грн.

Додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС - 170,82 грн.

Тобто, фактично розмір пенсії позивача зменшився до 3807,70 грн.

Не погодившись з такими відповідача та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11.10.2017) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Згідно з пунктом 3 частини другої розділу І Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11.10.2017, частину другу статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Положеннями частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, особам надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Отже, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Суд вважає, що оскільки позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, на нього розповсюджується дія статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а перерахунок пенсії позивача повинен здійснюватись за кожен повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 07.07.2015 у справі № 21-727а15, від 20.09.2016 у справі № 1601/12900/12, а також в постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.02.2018 у справі № 560/675/17, від 18.09.2018 у справі № 316/868/17, від 10.10.2018 у справі № 679/952/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на необхідність застосування до позивача положень частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» разом з частиною другою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як того вимагає чинна редакція норми, з огляду на наступне.

Так, зміст частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» свідчить про те, що обмеження у застосуванні пільгового обчислення стажу роботи стосуються саме «призначення пенсії», а не інших випадків.

При цьому, таке обмеження пов`язане з призначенням особі пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі №280/208/19, яке набрало законної сили 14.05.2019, визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя встановити та виплатити ОСОБА_1 збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01.12.2018.

Таким чином, рішенням суду фактично визнано за позивачем право на перерахунок пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції до 11.10.2017.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню за приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення пункту 3 частини другої розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VIII від 03.10.2017, тим самим неправомірно звузивши існуюче право позивача на соціальний захист, встановлене законом, реалізація якого попередньо була захищена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Крім того, у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VIII від 03.10.2017 відсутнє застереження про те, що зміни, які вносяться до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», поширюються на обчислення розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена до набрання чинності такими змінами.

Отже, зазначені зміни стосуються тих пенсій, які були призначені вперше та після внесення цих змін. Тому, оскільки пенсія позивачу не призначається вперше, а її слід перерахувати згідно з рішенням суду, на нього не поширюється вказана умова.

Проте, всупереч рішення суду, яке набрало законної сили, та вищезазначених норм законодавства, відповідачем протиправно зменшено у грудні 2021 року розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 57 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Пунктами 1 та 2 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 визначено, що цим Порядком відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон) визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Перерахунку підлягають пенсії, обчислені:

відповідно до Закону;

відповідно до статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Отже, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зазначено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

У постанові Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» зазначено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року № 127 Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році (далі - Постанова № 127) установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році, проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.

Таким чином, з урахуванням положень постанов Кабінету Міністрів № 251 від 01 квітня 2020 року, № 127 від 22 лютого 2021 року, позивач набув право на проведення перерахунку пенсії з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення у грудні 2021 року розміру пенсійної виплати позивача та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною першою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 20 відсотків від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.05.2020, та на 24 відсотка від середньомісячного заробітку починаючи з 01.03.2021, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у відповідному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.5 ст.45 вказаного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пп. 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в

районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого

постановою Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Таким чином, в даному випадку прийняття певного рішення про встановлення позивачу пенсії розмірі з урахуванням висновків суду, а саме: розрахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною першою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 20 відсотків від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.05.2020, та на 24 відсотка від середньомісячного заробітку починаючи з 01.03.2021 залежить від результатів розгляду відповідних документів, зокрема тих, що містяться в матеріалах пенсійної справи позивача, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 11018,02 грн. щомісячно, починаючи з 01.05.2020 та у розмірі 12958,49 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2021 задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальний порядок та умови відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 вказаного Кодексу передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України, яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач стверджує про те, що йому завдано моральну шкоду відповідачем, натомість не доведено факт завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що відповідними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням позивачеві шкоди.

Суд також зазначає, що позивач не обґрунтував чому саме такий розмір моральної шкоди підлягає відшкодуванню, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн є безпідставною, необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати до суду звіт про виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду даної позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд приходить до висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд наділений правом саме під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). У зв`язку з тим, що в силу приписів п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо стягнення судового збору судом не вирішувалось.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 4500,00 грн. за підготовку та направлення позовної заяви.

В силу ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.12.2018 року у справі №826/856/18.

В якості доказів понесення витрат на професійну правову допомогу адвоката позивачем надано:

- копію договору про надання правової допомоги №367 від 03.12.2021;

- копію розрахунку витрат на правову допомогу №1 від 24.01.2022 згідно з договором №365 від 03.12.2021;

- копію Акту прийому передачі виконаних робіт №1 від 24.01.2022;

- копія квитанції про сплату послуг у надання правової допомоги №1 від 24.01.2022 на суму 4500,00 грн.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на предмет позову та те, що вказана справа є типовою та незначної складності, обґрунтованою сумою за надані правові послуги є 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ); Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення у грудні 2021 року розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною першою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 20 відсотків від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.05.2020, та на 24 відсотка від середньомісячного заробітку починаючи з 01.03.2021, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.06.2022.

Суддя Ю.В. Калашник