Справа № 540/6742/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/6742/21
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2019 року по 21.10.2021 року включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2019 року по 21.10.2021 року включно.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звільнений з військової служби з 06.10.2019 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №540/2335/21 зобов`язано відповідача, зокрема, нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно з застосуванням базового місяця січень 2008 року.

На виконання вищевказаного рішення суду остаточний розрахунок було проведено Військовою частиною НОМЕР_1 лише 22.10.2021 року, тобто зі значною затримкою. Зазначена обставина, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку з 07.10.2019 року по 21.10.2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд стягнув з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 84 208,94 грн.

При прийнятті рішення про задоволення частини позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем при остаточному розрахунку позивачеві не було виплачено індексацію у загальному розмірі 84 229,03 грн., тому у нього виникає обов`язок виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 07.10.2019 року по 21.10.2021 року.

При цьому судом зменшено належну до виплати загальну суму середнього заробітку з 298 825,22 грн. до 84 208,94 грн. з урахуванням принципу співмірності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення у частині задоволених позовних вимог та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що положення КЗпП України не регулюють питання проходження військової служби та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. При цьому положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2019 №226 позивача, звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби, в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено із списків особового складу військової частини з 06.10.2019 року (а.с.5).

Розрахунок при звільненні проведено з позивачем 11.10.2019 шляхом переказу на його картковий рахунок грошового забезпечення, яке було нараховано в сумі 66 268,42 грн., в тому числі: посадовий оклад 596,13 грн., оклад за військовим званням 183,87 грн., надбавка за вислугу років 273,00 грн., надбавка за особливості проходження служби 526,50 грн., щомісячна премія 4595,16 грн., індексація грошового забезпечення 40,01 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 60053,75 грн. (а.с.39).

У той же час, при звільненні позивачу не було нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 у справі №540/2335/21 зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця січень 2008 року.

Відповідач в добровільному порядку виконав це судове рішення та 22.10.2021 виплатив позивачу 84 229,03 грн індексації грошового забезпечення (а.с.4).

Вважаючи протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а своє право на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судова колегія визначає, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації, тому з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів доходить висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, не проведення з вини відповідача виплати індексації у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 року по адміністративній справі №540/2335/21 зобов`язано обов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця січень 2008 року.

Відповідач виконав вказане рішення суду та виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року лише 22.10.2021 року.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки.

Водночас, як вже зазначалось вище, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд першої інстанції застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на таке.

Позивач звільнений 06.10.2019 року, а остаточний розрахунок з ним здійснено 22.10.2021, коли відповідач виплатив йому індексацію грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №540/2335/21.

Тому період затримки розрахунку становить 746 календарних днів.

Відповідно до довідки в/ч 3056 від 01.12.2021 року №70 середньоденне грошове забезпечення позивача складало 400,57 грн. (а.с.27).

Середній заробіток за час затримки розрахунку, таким чином, становить - 298 825,22 грн (746 день х 400,57 грн).

Виплачена на підставі рішення суду сума індексація грошового забезпечення складала 84 229,03 грн., тому істотність частки складової заробітної плати (84229,03 грн) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку (298 825,22 грн) складає 28,18% ((84229,03 грн / 298 825,22 грн) х 100 %).

За таких обставин сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотної частки 28,18%, становить 84 208,94 грн. ((298 825,22 грн. х 28,18%) : 100%).

Апелянтом не оскаржено судова рішення в частині визначення суми середнього заробітку та не наведеного жодного обґрунтування з приводу застосованої судом першої інстанції методології розрахунку, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перегляду судового рішення поза межами доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.