Справа № 480/13556/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати дії Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області протиправними;
- зобов`язати Нижньосироватську сільську раду Сумського району Сумської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачем 05.07.2021 року було подано до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,80 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. 12.10.2021 року 6 сесією 8 скликання Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області було прийнято рішення про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка розташована на землях колективної власності, які були раніше розділені між громадянами членами КС «Червоненське» згідно державного акту на право колективної власності на землю серії СМ 36 від 27.05.1997 року та співпадає з земельною часткою паєм ОСОБА_2 площею 1,87 га. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови йому у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправними, оскільки на даний час права власності чи права користування щодо бажаної до відведення у власність позивачеві земельної ділянки, у третіх осіб відсутні. Також відсутнє підтвердження про надання даної земельної ділянки іншим особам.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
На виконання зазначеної ухвали представником відповідача подано до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що при прийнятті рішення від 12.10.2021 року Нижньосироватською сільською радою було встановлено, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач відноситься до земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Червоненське» (далі - КСП «Червоненське»), відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю Серія СМ 36, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1-29 від 27.05.1997 року (далі - державний акт на право колективної власності на землю). Більш того, бажана позивачем земельна ділянка співпадає із сільськогосподарськими угіддями, які були розпайовані між членам КСП «Червоненське» та на які видано сертифікати на право на земельну частку (пай) в умовно кадастрових гектарах без визначення меж часток в натурі (на місцевості) (а.с. 22-27).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області із заявою від 04.07.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. До заяви було додано копію паспорту, ідентифікаційного номеру та графічні матеріали (а.с. 8).
Рішенням восьмого скликання шостої сесії Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 12.10.2021 року було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0097) у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка розташована на землях колективної власності, які були розподілені між громадянами-членами КСП «Червоненське», згідно до державного акту на право колективної власності на землю Серія СМ 36 від 27.05.1997 року та співпадає із земельною часткою (паєм) ОСОБА_2 , площею 1,87 га (угіддя - рілля), номер земельної ділянки 3 (а.с. 11).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України (надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач рішенням восьмого скликання шостої сесії від 12.10.2021 відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка розташована на землях колективної власності, які були розподілені між громадянами-членами КСП «Червоненське», згідно до державного акту на право колективної власності на землю Серія СМ 36 від 27.05.1997 року та співпадає із земельною часткою (паєм) ОСОБА_2 , площею 1,87 га (угіддя - рілля), номер земельної ділянки 3 (а.с. 11).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективнії) власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно пункту 2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, якщо землі колективної власності не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження такими землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Разом з тим статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).

Враховуючи викладене, власнику документа, що посвідчує право на земельну частку (пай) або його спадкоємцю встановлюється кінцевий строк для оформлення права власності на таку земельну ділянку - до 01.01.2025.

В свою чергу, органи місцевого самоврядування мають право тимчасово розпоряджатися землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду до моменту державної реєстрації права власності на них, а з 2025 року звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним (із встановленням права власників не витребуваних (нерозподілених) земельних ділянок, які з поважних причин пропустили строк виділення їх в натурі (на місцевості) та безоплатно одержати земельні ділянки із земель комунальної власності. Отже право комунальної власності на такі землі орган місцевого самоврядування зможе зареєструвати лише після 01 січня 2025 року в порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у разі, якщо власник не оформить право власності на свою земельну ділянку.

З матеріалів справи суд вбачає, що рішенням Червоненської сільської ради народних депутатів від 26.03.1996 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Червоненське" було передано у колективну власність 3259,22 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання, що підтверджується державним актом на право колективної власності серія СМ № 36 (а.с. 32). При цьому додатком 1 до даного акту є список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства "Червоненське" Сумського району Сумської області (а.с. 37-45), в якому, зокрема, зазначено ОСОБА_2 (а.с. 38).

На земельну частку (пай) ОСОБА_2 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія СМ № 0230183, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 17.06.1997 року за № 118 (а.с. 54).

26.10.2021 року спадщину після померлого ОСОБА_2 прийняла його донька ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-459. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складалась із права на земельну частку (пай) розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Нижньосироватської (колишня назва - Червоненської) сільської ради Сумського району Сумської області та перебуває у колективній власності КСП «Червоненське» без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належав спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія СМ № 0230183, виданого Сумською районною державною адміністрацією Сумської області від 12.06.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 17.06.1997 року, за № 118 (а.с. 52).

В подальшому спадкоємець ОСОБА_4 замовила у ФОП ОСОБА_5 розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 46-82). Даною технічною документацією здійснено встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) гр. ОСОБА_4 та присвоєно кадастрові номері земельним ділянкам: :01:003:0151 (угіддя - рілля), :01:006:0128 (угіддя - сіножаті) та :04:004:1072 (пасовища), (а.с. 73-74, 78-79).

При цьому, зазначене позивачем у викопіюванні з кадастрової карти бажане місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яку він бажає отримати у приватну власність співпадає із земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8712 га з кадастровим номером :01:003:0151, яка була встановлена (відновлена) в натуру (на місцевості) гр. ОСОБА_4 , спадкоємцю земельної частки (паю) від ОСОБА_2 (а.с. 29, 55 (зворотній бік).

Отже, спірна земельна ділянка не відноситься до земель, які на підставі Земельного кодексу України вважаються власністю територіальної громади.

Наведену позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 01.10.2019 у справі №922/2723/17, а саме зазначено, що сформовані та нерозподілені (невитребувані) частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, перебувають лише у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

За таких обставин суд дійшов висновків, що право прийняття організаційно-управлінських рішень у частині розпорядження спірної земельної ділянки належатиме відповідачу після проведення державної реєстрації права комунальної власності відповідно до чинного законодавства. Таким чином, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку він просив, Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Земельним кодексом України.

При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача на п. 21 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, з огляду на наступне.

Так, п. 21 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Проте відповідно до п. 7 Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, право на землю, яке виникло у громадян до набрання чинності Земельним кодексом України - 01 січня 2002 року, збереглося у їх правонаступників і після цієї дати, та відповідно до прийняття спадщини відмерлою, бажана земельна ділянки, в правовій площині не є земельною ділянкою комунальної власності, а відтак у відповідача не має правових підстав на розпорядження нею.

А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання дій Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області протиправними; зобов`язання Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек