Справа № 509/3864/16-ц
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/3864/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та недійсним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2016р. ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду із позовом до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконним та недійсним рішення від 31 серпня 2006 року №283.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Рішенням Овідіопольського районного суду від 11.02.2019р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року рішення Овідіопольського районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року скасовано рішення Овідіопольського районного суду від 11.02.2019р., постанова Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, провадження у справі № 509/3864/16-ц закрито.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі № 509/3864/16-ц справу передано для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Танцюрі К.О.

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та недійсним рішення від 31 серпня 2006 року №283.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О. (зареєстровано за №702 ) ОСОБА_1 , придбала земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, розташовану в селі Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, житловий масив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 . 15 травня 2003 року вищеназваний договір купівлі-продажу в установленому законом порядку було зареєстровано Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області за №ДК-1473 про що свідчить відмітка на договорі купівлі-продажу. Позивач вказала, що з моменту реєстрації Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області вищеназваного договору купівлі-продажу земельної ділянки позивач є її законною власницею і користується нею, що підтверджується оплатою земельного податку. У 2006 році позивач звернулась до відповідача, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, із заявою про надання дозволу на будівництво житлового будинку на належній на праві приватної власності земельній ділянці, однак рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року було відмовлено у наданні такого дозволу з посиланням на те, що рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №446 від 16 вересня 2004 року належна на праві приватної власності земельна ділянка АДРЕСА_1 була передана у порядку безоплатної приватизації у власність гр. ОСОБА_3 . Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2013 року по адміністративній справі №2-а-5393/12, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року по адміністративній справі №1521/5393/12 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 березня 2014 року по адміністративній справі №К/800/61679/13, визнано незаконним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №446 від 16 вересня 2004 року, в частині передачі частини належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки АДРЕСА_1 у власність в порядку безоплатної приватизації у власність ОСОБА_4 . Враховуючи викладене та те, що земельна ділянка, під АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 , позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву до суду від виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до суду не надходив.

У матеріалах справи наявні пояснення третьої особи, ОСОБА_2 від 11.04.2019р., згідно яких третя особа вказала, що фізичні та юридичні особи, заінтересовані у здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує, право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. Як вказала третя особа, позивач не довела, що вона надала із заявою документи, які передбачені регіональними правилами забудови (договір, державний акт на право власності або право користування землею, акт установлення меж земельної ділянки в натурі, що є порушенням ст.24 Закону України «Про планування і забудову території» №1699 від 20.04.2000р. та Типових регіональних правил забудови №219 від 10.12.01 р., затверджених ДержКом Будівництва, Архітектури та Житлової політики України, які були чинними на час звернення до виконкому селищної ради. Крім того, позивач приховала від суду той факт, що на час розгляду справи будинок вже побудований та нею порушено порядок отримання дозвільних документів та фактично позивачкою здійснено самочинне будівництво. Поряд з цим, третя особа вказала, що з 2006 року пройшло 12 років тому це рішення вичерпало свою дію.

Також, у матеріалах справи наявна відповідь на пояснення третьої особи 03.10.2019р., які надійшли до Одеського апеляційного суду, згідно яких представник позивача вказала, що оспорюване позивачем ОСОБА_1 рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року вичерпало б свою дію, якби воно було реалізовано ( виконано по суті) або припинило б свою дію. Тоді, як його зміст є таким , що не передбачає реальної його реалізації. Поряд з цим, як вказала представник позивача, обраний позивачем, ОСОБА_1 спосіб захисту своїх порушених відповідачем прав є, на її думку, таким, що передбачений діючим законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

25.04.2003р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 купила на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,150 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Таїровської с/р Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: рілля-0,150га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Таїровської селищної ради №283 від 31 серпня 2006 року «Про розгляд заяви Зимовкіної» за заявою гр. ОСОБА_1 з проханням дозволити будівництво жилого будинку на земельній ділянці у АДРЕСА_1 відмовлено ОСОБА_1 у будівництві жилого будинку на земельній ділянці в АДРЕСА_1 до з`ясування обставин.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1-4 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову території» від 20 квітня 2000 року №1699-111, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі -дозвіл на будівництво).

Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації.

До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови.

У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта.

Згідно із ч.5,6,8,9 ст.24 Закону України «Про планування і забудову території» дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

Комплексний висновок і проект рішення про дозвіл на будівництво готуються спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури протягом місяця від дня звернення заінтересованої особи. У випадках, передбачених регіональними або місцевими правилами забудови, комплексний висновок готується з урахуванням висновків відповідних землевпорядних, природоохоронних, санітарних та інших органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Свої висновки зазначені органи надають протягом двох тижнів від дня звернення спеціально уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури.

У разі надання негативного комплексного висновку заінтересованим особам також надаються роз`яснення та відповідні рекомендації. Роз`яснення та рекомендації надаються в письмовій формі протягом одного місяця від дня звернення.

Частинами 10 -14 ст.24 Закону України «Про планування і забудову території» визначено, що при наданні дозволу на будівництво органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від заявника документи, не передбачені регіональними та місцевими правилами забудови та цим Законом.

У разі необхідності спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури мають право залучати до підготовки комплексного висновку інші органи виконавчої влади. Дозвіл на будівництво об`єкта містобудування надається заявнику протягом двох місяців з дня подання заяви. Дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не є документом, що засвідчує право власності чи право користування (оренди) земельними ділянками. Дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до положень ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) організація за рахунок власних коштіві на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення; 2) виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності; 3) розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об`єктів на відповідній території; 4) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об`єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування; 5) визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; 6) підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; 7) встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; 8) координація на відповідній території діяльності суб`єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів; 9) надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об`єктів містобудування незалежно від форм власності; б) делеговані повноваження: 1) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством; 2) організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; 3) здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; 4) здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів; 5) організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників; 6)вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

Частиною 2 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР встановлено, що до відання виконавчих органів міських рад (за винятком міст районного значення), крім повноважень, зазначених у пункті "б" частини першої цієї статті, належить також видача забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій та надання дозволу на проведення цих робіт.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відтак, невиконання Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Разом з тим, суд зазначає, що зі змісту рішення виконкому Таїровської селищної ради №283 від 31 серпня 2006 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » не можливо взагалі встановити, що стало підставою для прийняття вказаного рішення. Поряд з цим, відмовивши ОСОБА_1 у наданні дозволу на будівництво житлового будинку до з`ясування незрозумілих обставин, залишаються невизначеними правові наслідки вказаного рішення після з`ясування відповідних обставин суб`єктом владних повноважень.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскаржуваного рішення, виконання якого є запорукою передбачуваності для позивача наслідків та подальших його дій для отримання бажаного результату.

Щодо посилання позивача на те, що рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу з усним посиланням на те, що рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №446 від 16 вересня 2004 року передана належна позивачу земельна ділянка ОСОБА_6 та вказане рішення скасоване постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2013 року по справі №2-а-5393/12, суд зазначає, що вказана підстава для відмови у наданні дозволу на будівництво не зазначена у оскаржуваному рішенні та постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2013 року по справі №2-а-5393/12 була прийнята після прийняття рішення №283 від 31 серпня 2006 року.

У зв`язку з викладеним, враховуючи те, що постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року скасовано рішення Овідіопольського районного суду від 11.02.2019р., постанова Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, провадження у справі № 509/3864/16-ц закрито, оскільки спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд, керуючись положеннями ст.5 КАС України, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року.

Стягнути з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (вул.40-річчя Перемоги, буд.27, смт.Таїрове, Овідіопольський р-н, Одеська обл., 65496, код ЄДРПОУ 05582159) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.