Справа № 160/7729/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 червня 2022 року Справа № 160/7729/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 30.04.2018 рік у спосіб не передбачений чинним законодавством на дату нарахування до виплати 22.09.2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який усунувся від розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 30.04.2018 рік у спосіб передбачений чинним законодавством на дату нарахування до виплати 22.09.2021 року ;

- скасувати рішення стосовно протиправного розрахунку та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити розрахунок та виплату суми щомісячної пенсії та суми боргу за період з 07.10.2009 року по 30.04.2018 рік на 22.09.2021 рік, відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 року № 124 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яка на 22.09.2021 року для обчислення пенсії, складала 5424,60 грн., та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» від 01.04.2020 року № 251 стосовно доплати особам, яким виповнилося 80 років та відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058-IV стосовно доплати за 15 років понаднормового стажу, за мінусом виплачених сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 не відповідав вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 01.06.2022 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- документів, на підставі яких можливо встановити особу ОСОБА_1 та констатувати її правосуб`єктність;

- належним чином завірену копію договору про надання правничої допомоги від 11.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та та ОСОБА_2 ;

- оригіналу документа про доплату судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру у розмірі 99,12 грн.

07.06.2022 року через систему «Електронний суд» представник позивача надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Так, приписами ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 57 Кодексу адміністративного судочинства України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 5 липня 2012 року під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 26 Закону №5076-VI здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 4 статті 26 Закону №5076-VI встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Суд зауважує, що повноваження адвоката щодо підписання позовної заяви повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18 та від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

Як слідує з позовної заяви та доданих до неї документів, остання підписана та подана до суду ОСОБА_3 , яким на підтвердження своїх повноважень надано копію ордеру серії АА №1042696 від 17.08.2020 року про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , а також копію посвідчення адвоката України від 26.07.2017 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21495 від 29.05.1997 року.

Зокрема, у вказаному ордері зазначено, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 11.03.2018 року.

Однак, копія вказаного договору до позовної заяви не додана.

З огляду на те, що вказаний договір між позивачем та адвокатом було укладено ще в 2018 році, а ордер серії АА №1042696 від 17.08.2020 року про надання правничої допомоги ОСОБА_1 видано в 2020 році, тому, наразі у суду відсутня можливість перевірити строк дії вказаних правовідносин та, зокрема, повноважень Меламеда В.Б. на подання в інтересах ОСОБА_1 даної позовної заяви, оскільки не надано договір про надання правничої допомоги від 11.03.2018 року.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 01.06.2022 року позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом надання до суду належним чином завіреної копії договору про надання правничої допомоги від 11.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та та ОСОБА_2 .

Однак, всупереч вимогам ухвали суду від 01.06.2022 року позивач не надав суду належним чином завірену копію договору про надання правничої допомоги від 11.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та та Меламедом В.Б.

Водночас, представник позивача надав копію нотаріально засвідченої довіреності від 21.01.2020 року, виданої у м.Беєр-Шева, Ізраїль, якою Диченська В.І. уповноважила, зокрема, Меламеда В.Б. бути її представником, зокрема, у суді із правом вчинення всіх необхідних повноважень, у тому числі пред`явлення позову.

При цьому, як слідує з копії означеної довіреності, то остання засвідчена нотаріусом Вадимом Меламедом та скріплена печаткою.

Крім того, представником позивача до заяви про усунення недоліків позовної заяви додано фотокопію апостиля від 21.01.2020 року.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно ст. 1 Гаазької конвенції її дія поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Приписами ст. 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року № 237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

У разі проставлення апостилю на окремому від документа аркуші документ і аркуш з апостилем скріплюються шляхом прошивання ниткою (стрічкою) білого або червоного кольору в спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша, та засвідчуються підписом і печаткою посадової особи компетентного органу. Кількість скріплених аркушів підтверджується підписом посадової особи, яка проставляє апостиль.

На аркуші з апостилем проставляється печатка компетентного органу так, щоб одна її частина була на аркуші з апостилем, а інша на останній сторінці документа.

Так, представником позивача була надіслана суду копія довіреності від 21.01.2020 року на окремих аркушах, не скріплених між собою, складена в м. Беєр-Шева, Ізраїль, із засвідченням справжності підпису апостилем (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 5 жовтня 1961 року); копію зазначеного засвідчення справжності підпису з апостилем, що суперечить вимогам п. 13 Правил, а саме: заборона щодо розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля.

Як зазначено Верховним Судом в ухвалах від 05.01.2018 року та 15.01.2018 року у справах відповідно №826/7941/17, №820/2589/17 світлокопія документу у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України не є документом, що посвідчує повноваження учасника справи.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що до позовної зави, підписаної представником позивача, на підтвердження повноважень останнього додано копії документів, які не відповідають приписам ст. 59 Кодексу адміністративного України.

Крім того, представником позивача на виконання ухвали суду від 01.06.2022 року була надана копія паспорта на ім`я ОСОБА_1 , строк дії якого закінчився 05.09.2011 року та продовжений до 05.09.2021 року.

При цьому, з даним позовом позивач звернувся саме до суду 31.05.2022 року та надав на підтвердження своєї адміністративної процесуальної дієздатності копію паспорта, строк дії якого наразі закінчився.

З огляду на те, що ухвала суду від 01.06.2022 року є невиконаною у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачу.

Крім того, суд бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справах «Каньєте де Хоньї проти Іспанії», «Гору проти Греції», «Михолапа проти Латвії» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Тобто, в аспекті встановлених судом обставин, визначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем у встановленому законом порядку та з наданням належних, допустимих та достатніх доказів для належного відправлення правосуддя при розгляді адміністративної справи.

Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивачем не усунені недоліки позовної заяви у повному обсязі, а тому, її необхідно повернути ОСОБА_1 разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька