Справа № 620/8209/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2022 року Справа № 620/8209/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має дітей віком до 15 років (на момент не проведення відповідних компенсаційних виплат), за період з 2015 року по 2020 роки (за шість років), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.07.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має дітей віком до 15 років (на момент не проведення відповідних компенсаційних виплат), за період з 2015 року по 2020 роки (за шість років), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.07.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані нею дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох і більше дітей віком до 15 років, при звільненні з військової служби за період 2015-2020 роки;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані нею дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох і більше дітей віком до 15 років, при звільненні з військової служби за період 2015-2020 роки.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством закріплені гарантії військовослужбовців-жінок, які мають двох і більше дітей віком до 15 років на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

При цьому, суд вказав, що Позивачка як військовослужбовець-жінка, яка мала двох дітей віком до 15 років (найстаршій дитині ОСОБА_2 15 років виповнилося 28.09.2021), мала право на щорічну основну оплачувану додаткову відпустку відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» та пункту 8.6 Інструкції № 170.

Разом з тим, суд зазначив, що в період проходження позивачем військової служби у вказаній частині ні у 2019 році, ні у 2020 році їй відпустка як жінці-військовослужбовцю, яка має двох дітей до 15 років не надавалась і компенсація за невикористані дні відпустки не виплачувалась.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що законодавством не передбачена можливість виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки військовослужбовцю-жінці, яка має дітей віком до 15-ти років.

При цьому, Апелянт зазначає, що Позивачка в період проходження служби та перед звільненням не подавала рапорту про виплату їй відповідної компенсації.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно та неправильно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022 та від 28.04.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період 2015-2020 роки Позивачка, маючи звання старший солдат, проходила військову службу у Військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_1 .

Копіями Свідоцтв про народження від 06.10.2006 серії НОМЕР_5 та від 10.04.2012 серії НОМЕР_6 підтверджується те, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, у спірний період позивач як військовослужбовець-жінка, яка мала двох дітей віком до 15 років (найстаршій дитині ОСОБА_2 15 років виповнилося 28.09.2021) мала право на щорічну основну оплачувану додаткову відпустку відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» та пункту 8.6 Інструкції № 170.

Відповідно до копії Витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 02.07.2020 № 133 Позивачку 02.07.2020 було звільнено зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Також наказано виплатити грошову компенсацію за 12 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік.

В наказах, на підставі яких мало місце виключення Позивачки з особового складу військових частин, зняття з усіх вдів забезпечення та переведення з однієї військової частини до іншої, а саме в наказах: командира В/ч польова пошта НОМЕР_7 від 14.05.2015 № 114, командира В/ч польова пошта НОМЕР_8 від 08.09.2015 № 256, командира В/ч НОМЕР_2 від 30.05.2019 № 128, відсутні дані щодо надання їй у період проходження нею військової служби у вказаний частинах, зокрема, у 2015 році, у 2015 році та у 2019 році відповідно, щорічної додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має дітей віком до 15 років або щодо виплати компенсації за невикористані дні вказаної відпустки.

Крім того, довідкою В/ч НОМЕР_2 від 25.10.2021 № 1534 підтверджується те, що за 2015-2019 роки ОСОБА_1 додаткова відпустка як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» не надавалась і компенсація за невикористані дні такої відпустки не виплачувалась.

Позивачка, вважаючи порушеним своє право на отримання компенсації за невикористані відпустки додаткової відпустки, звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260), Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 43, 45 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Законом установлено державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

У ст. 4 Закону № 504/96-ВР встановлено наступні види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Статтею 1-2 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

У пункті 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

В частині 1 статті 19 Закону № 504/96-ВР передбачено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Аналогічні правові положення закріплені в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170).

Так, у пункті 8.3 розділу VIII вказаної Інструкції закріплено, що до щорічних додаткових відпусток із збереженням грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців належать відпустки, передбачені чинним законодавством.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на зазначені додаткові відпустки, щорічна додаткова відпустка надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Згідно з пунктом 8.6 розділу VIII Інструкції № 170 військовослужбовцю-жінці, яка має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батькові, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в закладі охорони здоров`я), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до положень пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Положеннями Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (що діяла до 19.07.2018) передбачено, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (пункт 37.11 розділу).

З 20.07.2018 механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається положеннями Порядком № 260.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Згідно з пунктами 5, 6 розділу XXXI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, право особи, яка працює, на відпочинок у формі відпустки регламентовано Конституцією України.

При цьому, таку особу не може бути позбавлено вказаного права.

Разом з тим, чинним законодавством закріплені гарантії військовослужбовців-жінок, які мають двох і більше дітей віком до 15 років на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Водночас, законом не виключаються випадки, за яких військовослужбовцем відпустка не буде використана.

Тобто, військовослужбовець має гарантоване право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки; відсутність такого права суперечила би суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин 2, 3 статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Тож, з огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями спеціального Закону № 2011-XII, суд зазначає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовця-жінки їй виплачується компенсація за всі невикористані нею додаткові відпустки.

Аналогічний правовий підхід висловлено судовою палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 160/5393/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20, від 26.05.2021 у справі № 360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачка як військовослужбовець-жінка, яка мала двох дітей віком до 15 років (найстаршій дитині ОСОБА_2 15 років виповнилося 28.09.2021), мала право на щорічну основну оплачувану додаткову відпустку.

Разом з тим, у період проходження нею військової служби ні у 2019 році, ні у 2020 році їй відпустка як жінці-військовослужбовцю, яка має двох дітей до 15 років, не надавалась і компенсація за невикористані дні такої відпустки не виплачувалась.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Позивачка має право на отримання грошової компенсації за невикористані нею дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, проте, Відповідач протиправно під час звільнення не виплатив Позивачці відповідну компенсацію.

Доводи Апелянта про те, що законодавством не передбачена можливість виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки військовослужбовцю-жінці, яка має дітей віком до 15-ти років, колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.

Твердження Апелянта про те, що Позивачка в період проходження служби та перед звільненням не подавала рапорту про виплату їй відповідної компенсації, судова колегія до уваги не приймає, оскільки, відповідно до чинного законодавства, Відповідач повинен був повністю розрахуватися з Позивачкою при її звільненні, зокрема виплатити відповідну компенсацію за невикористану додаткову відпустку, незалежно від наявності рапорту.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення цього позову.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року без змін. .

Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судового рішення виготовлено 07 червня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.М. Кузьмишина