Справа № 420/15821/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15821/21
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2021 року (суддя Самойлюк Г.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 05.11.2021) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2021 року ТОВ "АКВАФРОСТ" звернулося до адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати неправомірним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 06.07.2021 року №UA100340/2021/000006/2.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2021 року адміністративний позов Товариства задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "АКВАФРОСТ" у повному обсязі.

На думку апелянта суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам митного органу про те, що документи, подані позивачем для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 МК України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також апелянт зауважив, що у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на "дійсній вартості" імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 1 серпня 2019 року між компанією JSC BENKO SERVISAS (постачальник) та ТОВ "АКВАФРОСТ" (покупець) укладено Контракт №01/08/19-17, відповідно до умов якого постачальник постачає даному покупцю товар, який вказується в Додатках до Контракту (п. 1.1 Контракту).

У відповідності до пункту 1.2 Контракту Покупець приймає товар і бере на себе зобов`язання за розрахунками з постачальником.

В межах згаданого Контракту ТОВ "АКВАФРОСТ" імпортовано на митну територію України в липні 2021 року товар, зазначений у інвойсі, а саме рибу морожену: скумбрія (Scomber Scomdrus) ціла з головою, не патрана, не в первинній упаковці, не солона, без харчових добавок, без приправ та інших інгредієнтів, без складових сумішей, тепловій та кулінарній обробці не піддавалася, без консервантів; розмір 400-600 г.

Поставка товару здійснювалась на умовах FCA (Франко перевізник ) м. Київ, згідно із Інкотермс 2010. Зазначене означає, що продавець здійснює передачу товару, випущеного в митному режимі експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 19.02.2020 року до Контракту №01/08/19-17 від 01.08.2019 року, пункт 1.1 Контракту викладено у наступній редакції: Постачальник зобов`язується передати Покупцю товар, зазначений в Інвойсі, складеному на підставі письмового замовлення Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість, в термін і на умовах, передбачених цим Контрактом. Номенклатура, асортимент, кількість і вартість, а також інші необхідні характеристики Товару, попередньо узгоджені сторонами, вказуються в Інвойсі, який є невід`ємною частиною контракту.

5 липня 2021 року уповноваженою ТОВ "АКВАФРОСТ" особою подано до митного посту Східний Київської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію (ЕМД) №UA100340/2021/009347 та пакет документів для митного оформлення товару.

До митної декларації було надано наступні документи: Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №BZ 9004 від 28.06.2021 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 02.07.2021 року; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) AR435144723 від 18.06.2021 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, подання якого для митного оформлення не супроводжується №01/08/19-17 від 01.08.2019 року; договір про надання послуг митного брокера 224-21/01 від 10.01.2021 року; сертифікат якості товару б/н від 17.06.2021 року; митна декларація країни відправлення №21L124319 від 02.07.2021 року; міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate) LT0280255/L2-13840 від 02.07.2021 року; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ. органами №7206582 від 04.07.2021 року; довідка, що підтверджує вартість перевезення товару від 05.07.2021 року.

Митна вартість товару визначена декларантом за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу ТОВ "АКВАФРОСТ" та перевірки документів, поданих для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №100340/2021/009347 від 05.07.2021 року митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

У зв`язку з цим декларанта було повідомлено про витребування додаткових документів та зазначено підстави такого витребування, а саме:

1) згідно пункту 2.2 контракту №01/8/19-17 від 01.08.2019 обумовлено, що загальна кількість товару погоджується сторонами; пунктом 3.1 обумовлено Замовлення Покупця на партію товару з датою відвантаження - даних документів до митного оформлення не надано;

2) пунктом 3.2 обумовлено, що термін поставки зазначено в інвойсі - в наданому до митного оформлення інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 термін не зазначено, також пунктом 5.4 обумовлена передоплата або відстрочка платежу, але відповідного документу до митного оформлення не надано та в інвойсі не зазначено умови оплати за даною партією. Платіжні документи не надано до митного оформлення;

3) не можливо перевірити відомості, що підтверджують вартість транспортних витрат. Відповідно до наказу МФУ №599 від 24.05.2012 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення" для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

Декларантом до митного оформлення не надано зазначені вище документи. Перевірити достовірність декларування транспортних витрат не має можливості;

4) вартість партії товару, зазначена в інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 (в Евро) не відповідає вартості партії товару, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення, поданій до митного оформлення.

Виявлені факти призвели до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на "дійсній вартості" імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГATT.

6 липня 2021 року Київською митницею Держмитслужби було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100340/2021/01001 та рішення про коригування митної вартості №UA100340/2021/000006/2.

В картці відмови у якості причин відмови у прийнятті митної декларації зазначено, що відповідно до вимог статті 256 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні за наявності обґрунтованих обставин. Згідно cтатті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Кодексу. В процесі митного оформлення було з`ясовано, що декларантом не подано документи для підтвердження митної вартості згідно статті 53 МК України, чим порушено вимоги статей 52 та 53 МК України.

Не погодившись з рішенням Митниці про коригування митної вартості товарів, ТОВ "АКВАФРОСТ" звернулося до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги товариства суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів Митниця прийняла за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що надані документи місять необхідну та повну інформацію про митну вартість та її складові частини. У свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, в тому числі щодо проведення митного оформлення та методів визначення митної вартості товарів врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК УКраїни).

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

При цьому, пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України установлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції, яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 червня 2015 року у справі №21-498а15).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, передумовою для прийняття оспорюваного рішення про коригування вартості товару, на думку митного органу, є:

1) згідно пункту 2.2 контракту №01/8/19-17 від 01.08.2019 обумовлено, що загальна кількість товару погоджується сторонами; пунктом 3.1 обумовлено Замовлення Покупця на партію товару з датою відвантаження - даних документів до митного оформлення не надано;

2) пунктом 3.2 обумовлено, що термін поставки зазначено в інвойсі - в наданому до митного оформлення інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 термін не зазначено, також пунктом 5.4 обумовлена передоплата або відстрочка платежу, але відповідного документу до митного оформлення не надано та в інвойсі не зазначено умови оплати за даною партією. Платіжні документи не надано до митного оформлення;

3) не можливо перевірити відомості, що підтверджують вартість транспортних витрат;

4) вартість партії товару, зазначена в інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 (в Евро) не відповідає вартості партії товару, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення, поданій до митного оформлення.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, не погоджується з такими висновками митниці, враховуючи наступне.

Щодо посилання на Митниці на пункт 3.1 зовнішньоекономічного контракту №01/08/19-17 від 01.08.2019 року, яким передбачено, що постачальник відправляє проформу-інвойс покупцю, однак зазначений документ не було додано до ЕМД.

Зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема з Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100340/2021/01001 від 06.07.2021 року вбачається, що до митної декларації було надано в тому числі і Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №BZ 9004 від 28.06.2021 року (а.с. 37).

Також з Картки відмови вбачається, що декларантом надавався документ, що підтверджує вартість перевезення товару, а саме Довідку розрахунок транспортних витрат від 05.07.2021 року (а.с. 79), яка містить реквізити сторін, суму та умови перевезення.

Щодо тверджень Митниці про те, що вартість партії товару, що зазначена у інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 (в Євро) не відповідає вартості зазначеній у декларації країни експорту №21L124319 від 02.07.2021 року, то, як вірно встановлено судом першої інстанції, оплата за поставлений товар здійснюється в доларах США, про що зазначено в рахунку-фактурі (інвойсі) №BZ 9004 від 28.06.2021 року. Вказівка на співвідношення долара США до Євро в інвойсі не відноситься до визначеної вартості товару, а різниця таких сум в Евро виникла через курсову різницю, оскільки інвойс датовано 28.06.2021 року., а експортна декларація - 02.07.2021 року, при цьому зазначено, що експортна декларація може надаватись постачальником додатково, тобто ці документи не є обов`язковими.

Щодо посилання Митниці на не зазначення в наданому до митного оформлення інвойсі №BZ9004 від 28.06.2021 терміну поставки товару, то митним органом не обґрунтовано як вказана інформація може впливати на числові значення складових митної вартості товарів.

Колегія суддів критично ставиться до посилання апелянта на те, що ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 червня 2014 року № 21-148а14), оскільки зазначене рішення Верховний Суд України приймав за іншого нормативно-правового регулювання спірних відносин, які виникли у період дії Митного кодексу України 2002 року.

У постанові від 2 червня 2015 року № 21-498а15 Верховний Суд України висловив позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також є помилковими доводи апелянта про те, що спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, з огляду на наступне.

Так, предметом оскарження у спірних правовідносинах є рішення про коригування митної вартості товарів від 06.07.2021 року №UA100340/2021/000006/2, прийняте митним органом.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, що передбачено статтею 55 Конституції України.

Згідно зі змістом частин 3 і 4 статті 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду також гарантовано підпунктом "б" пунктом 5 частини 2 статті 55 цього Кодексу.

Відтак, у спірних правовідносинах позивачу законом гарантовано право на оскарження до суду рішення Митниці про коригування митної вартості товарів.

Разом з цим, необхідно розрізняти окремо "право" декларанта погодитися чи не погодитися із рішенням про коригування митної вартості із відповідними правовими наслідками такого погодження, чи не погодження в частині: оплати визначеної контролюючим органом скорегованої митної вартості або надання гарантій відповідно до розділу Х МК України, від іншого, самостійного гарантованого Конституцією і законами України "права" на оскарження спірного рішення в суді незалежно від того, погодився декларант із рішенням про коригування митної вартості товару, чи не погоджується із самою скорегованою митною вартістю, навіть за умови сплати обов`язкових платежів із скорегованої митної вартості товару.

Зокрема, частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, має містити інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Отже, правовідносини, які виникають із приписів підпунктів "а" і "б" пункту 5 частини другої та частини сьомої статті 55 МК України, є реалізацією декларантом права на випуск у вільний обіг товарів у разі згоди або не згоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, в тому числі із застосуванням заходів надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Такі правовідносини мають місце виключно між декларантом і митним органом.

У свою чергу, частина перша статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини другої статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач надав усі можливі та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість всупереч частини другої статті 77 КАС України, митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів, прийнято відповідачем неправомірно, а позовні вимоги про скасування як протиправного рішення Митниці 06.07.2021 року №UA100340/2021/000006/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Митниці задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов