Справа № 160/149/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року Справа № 160/149/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач 05 січня 2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Петриківської селищної ради №296-9/VІІІ від 10.11.2021 року в частині відмови йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші;
- зобов`язати Петриківську селищну раду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/149/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
31.01.2022 року від Петриківської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що підставою для відмови в задоволенні клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства - невідповідність містобудівній документації, а саме: Генеральному плану с. Куліші, розробленого ДП «Містобудівний кадастр», затвердженого рішенням Іванівської сільської ради від 24.11.2011 року №211- 10/VІ. Відповідно до Генерального плану с. Куліші, зазначена у викопіюванні, бажана земельна ділянка позивача відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони та не передбачає її використання для сільськогосподарського використання - особистого селянського господарства. Підстава для відмови в задоволенні клопотання відповідає вимогам частини 8 статті 118 Земельного кодексу України - невідповідність місця розташування об`єкта, вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Також зауважують, що рішення Петриківської селищної ради №296-9/VІІІ, яким розглянуто клопотання позивача, стосується 84 громадян. Зазначене рішення є індивідуальним актом для всіх 84 громадян, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного на його думку права щодо визнання протиправним та нечинним акта, оскільки розгляд клопотання було вирішення окремим його положенням. Результат розгляду клопотання позивача вирішено у пункті 10 додатку 2 до рішення Петриківської селищної ради від 10.11.2021 року №296-9/VІІІ. Скасування всього рішення Петриківської селищної ради від 10.11.2021 року №296-9/VІІІ порушить права та інтереси інших громадян, клопотання яких були розглянуті. Додатково зазначають, що позивачем невірно обрано спосіб захисту прав щодо зобов`язання селищної ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, в даному випадку, є зобов`язання повторно розглянути заяву позивача.
18.02.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він пояснює, що у своєму відзиві відповідач зазначає про законність свого рішення в частині відмови йому у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші, мотивуючи це тим фактом, що зазначена земельна ділянка відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони. Проте, із зазначеним не можна погодитись, адже відповідно до витягів з публічної кадастрової карти України, наданих до позову, земельні ділянки, що розташовані поруч мають те ж саме цільове призначення 01.03. для ведення особистого селянського господарства, що і просив позивач, тому є незрозумілим та незаконним вибіркове застосування відповідачем норм генерального плану для надання дозволів громадянам. Тобто, функціональне призначення земельної ділянки, дозвіл на яку просив позивач, не суперечить генеральному плану села Куліші. Крім того, дана підстава була відсутня у самому оскаржуваному рішенні. Відмова Петриківської селищної ради у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою порушує норми ЗК України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача були всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою для реалізації конституційного права щодо набуття власності на землю. В свою чергу, вимоги позивача зобов`язати Петриківську селищну раду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, адже повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
17.03.2022 року від Петриківської селищної ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній виклав позицію аналогічну заявлену у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.243, 257, 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 27.08.2021 року звернувся до Петриківської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
До заяви позивачем додано копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; графічні матеріали земельної ділянки.
10.11.2021 року на дев`ятій сесії восьмого скликання Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області розглянуті клопотання громадян про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та прийнято рішення «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність».
В пункті 1 рішення №296-9/VІІІ вказано про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах Петриківської селищної територіальної громади згідно з додатками 1.
В пункті 3 рішення №296-9/VІІІ зазначено про відмову щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах Петриківської селищної територіальної громади згідно з додатками 2.
В додатку 2 до рішення №296-9/VІІІ вказано про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 на підставі невідповідності містобудівній документації (генеральному плану села Куліші).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувсь до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.
Пунктом "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Згідно п. "г" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як встановлено, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив невідповідність місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації (генеральному плану села Куліші), проте, не конкретизував, у чому саме полягає ця невідповідність.
Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача є актом індивідуальної дії.
Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.
Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01 липня 2003 року вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Як вже зазначено судом, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач лише продублював норму закону, яка є однією із можливих підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, але не навів будь-якого обґрунтування, яке б давало розуміння, на підставі яких обставин відповідач дійшов такого висновку.
Вже під час судового розгляду відповідач конкретизував мотиви прийняття рішення та зазначив, що земельна ділянка, зазначена позивачем у викопіюванні, відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони та не передбачає її використання для сільськогосподарського використання особистого селянського господарства.
Однак, суд зазначає, що з оскаржуваного рішення не вбачається, що зазначені відповідачем обставини були покладені в основу цього рішення. Відсутні будь-які докази, які б свідчили, що саме такими обставинами керувався відповідач під час прийняття рішення.
Тобто, оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.
Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, що спірна земельна ділянка не відповідає Генеральному плану с. Куліші.
Так, надана відповідачем до суду копія Генерального плану с. Куліші містить обведену земельну ділянку, яка належить до ландшафтно-рекреаціної зони (а.с. 38), і ця ділянка має іншу форму, ніж та, яка зазначена на графічних матеріалах, які надав позивач разом із клопотанням про виділення земельної ділянки (а.с. 19).
Надана відповідачем копія Генерального плану с. Куліші із обведеною земельною ділянкою не містить інформації щодо координат, розташування цієї ділянки, чи іншої інформації, яка дозволила зробити висновок, що це та ділянка, яку бажає отримувати позивач.
Таким чином, відмову відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд важажає протиправною.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до вимог ч.4 цієї ж статті, у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд дійшов висновку, що, хоч прийняття відповідачем рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою і не передбачає його права діяти на власний розсуд, однак суд не може у цій справі задовольнити вимогу позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки встановлених у цій справі обставин не достатньо для висновку, що для прийняття такого рішення виконано всі умови, визначені законом.
Хоч відповідач і не довів у суді свого твердження про те, що земельна ділянка належить до ландшафтно-рекреаціної зони, відсутні також докази, які б це спростували.
Так, у позовній заяві зазначено, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, відноситься до пасових та сінокосів.
Проте, надана позивачем копія Генерального плану с. Куліші не містить інформації, яка дозволила б, без спеціальних знань, зробити висновок, що земельна ділянка, яка зазначена позивачем у графічних матеріалах, це та ділянка, що відноситься до пасових та сінокосів.
Так само, для цього висновку не достатньо інформації щодо належності сусідніх земельних ділянок до ділянок із цільовим призначенням «для особистого селянського господарства», оскільки це не є беззаперечним свідченням того, що земельна ділянка, яку має намір отримати у власність позивач, має таке ж цільове призначення.
Отже, встановлених у цій справі обставин не достатньо для висновку, що для прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою виконано всі умови, визначені законом.
Суд у цій справі бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 року (справа №814/1959/17) дійшов висновку, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Петриківської селищної ради повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд частково задовольняє позов.
Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №НП2938127 від 29.12.2021 року.
З огляду на зазначене, судовий збір у розмірі 454,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Петриківської селищної ради на користь позивача.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення Петриківської селищної ради №296-9/VІІІ від 10.11.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші.
Зобов`язати Петриківську селищну ради повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в межах села Куліші.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко