Справа № 160/26644/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
22.12.2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області, в якій просить:
Ухвалою суду від 28.12.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» до Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) у розмірі 2270,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
У зв`язку з надходженням на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомлень уповноваженого банку АТ «КредоБанк» від 05.02.2019 року №52-5404/19 щодо виявлених фактів порушень валютного законодавства України, ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі направлення від 22.04.2021 року №2047, виданого ГУ ДПС у Дніпропетровській області Людмилі Ситало, згідно з пп. 191.1.4. п. 191.1 ст. 191 , пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1, п. 82.2 ст. 82, п. 522 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, Постанови КМУ від 03.02.2021 року №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 22.04.2021 року №1891-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хлібзавод №3» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні зовнішньоекономічного контракту №Tr0021 від 11.10.2016 року за період з 10.05.2019 року по 23.04.2021 року.
За результатом перевірки складено Акт №1516/04-36-07-12/34984708 від 13.05.2021 (далі Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 2 статті 13 Закону №2473-VIII при виконанні експортного контракту від 11.10.2016 року №Tr0021, укладеного з нерезидентом «TREADER SP. ZO.O.» (Польща) в частині ненадходження на поточні рахунки підприємства виручки в іноземній валюті в сумі 1 414,00 Євро, за що на підставі п.5 ст. 13 Закону №2473-VIII позивачу нараховано пеню на суму 27 723,27 грн.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки та податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що до 07.02.2019 року порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті визначався нормами Закону №185/94-ВР, відповідно до статті 1 якого виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митно декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.
Відповідальність за порушення наведеної вище вимоги Закону №185/94-ВР була передбачена статтею 4 вказаного Закону, яка встановлює, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
З 07.02.2019 року правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, відповідальність за порушення валютного законодавства визначено Законом № 2473-VІІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2473-VІІІ Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Пунктом 21 розділу ІІ Положення №5 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Порушення резидентами граничного строку розрахунків згідно із п. 5 ст. 13 Закону №2473-VІІІ тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
На підставі підпункту 1 пункту 9 розділу III Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року № 7 (далі Інструкція № 7) банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми. У разі здійснення розрахунків за експорт, імпорт товарів в іноземній валюті сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів визначається за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим НБУ на дату останньої події за відповідною операцією (остання дата платежу/надходження грошових коштів, дата поставки товару, дата зарахування зустрічних однорідних вимог).
Згідно із підпунктом 7 пункту 2 розділу І Положення № 5 незначний розмір валютної операції розмір валютної операції (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим НБУ на дату здійснення операції), який є меншим, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону № 361-IX.
При цьому статтею 20 Закону № 361-ІХ передбачено, що фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції (у редакції, чинній з 28.04.2020).
Згідно із Законом № 1702-VII у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та до 28.04.2020 року, операції були пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнювали чи перевищували 150 000 гривень або дорівнювали чи перевищували суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150 000 гривень.
Аналіз наведених норм дозволяє діти висновку, що Законом №2473-VІІІ визначено право Національного банку України встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються такі граничні строки. При цьому, якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми, а загальна сума операції підлягає валютному нагляду, у разі порушення граничних строків розрахунків за умови відсутності ознак дроблення операцій з експорту товару або дроблення валютних операцій, пеня на суму заборгованості не нараховується.
Суд зазначає, що правове регулювання строків здійснення розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності та відповідальності за їх порушення після 07.02.2019 року суттєво змінилось, що зумовлено метою лібералізації валютних розрахунків та мало наслідком надання Національному банку України відповідних повноважень у цій сфері, зокрема, пунктом 14 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» були передбачені його повноваження із здійснення відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютного регулювання, визначення порядку здійснення операцій в іноземній валюті, організації і здійснення валютного нагляду (що включає в себе також і встановлення граничної суми валютної операції, яка підлягає валютному нагляду).
Суд звертає увагу, що після досягнення сумою незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів, яка підлягала валютному нагляду, рівня незначної суми, за умови відсутності ознак дроблення операцій з експорту товару або дроблення валютних операцій, неможливо застосування відповідальності до платника податків, оскільки в даному випадку відсутнє податкове правопорушення.
За встановленими обставинами справи позивачем укладено зовнішньоекономічний договір ексклюзивної дистрибуції від 11.10.2016 року №Tr0021 з нерезидентом «TREADER SP. ZO.O.» (Польща) на поставку кондитерських виробів.
За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено прострочену дебіторську заборгованість станом на 10.05.2019 року (початок періоду, що перевірявся) у сумі 1414,00 Євро, граничний термін розрахунків якої припадав на 06.01.2019 року.
Таким чином, сума дебіторської заборгованості незавершених розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2016 року №Tr0021 є меншою порогової суми, визначеною статтею 20 Закону №361-ІХ. Враховуючи відсутність ознак дроблення операцій з експорту товару або дроблення валютних операцій, суд дійшов висновку, що нарахування пені на суму заборгованості є протиправним.
Крім того, суд зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та його контрагентом-нерезидентом щодо остаточного розрахунку за дистрибююторським контрактом тривали як до, так і після 07.02.2019 року.
На думку суду, відповідальність за порушення строків надходження валютної виручки, встановлених Законом №2473-VІІІ, може бути застосована лише у зв`язку з порушенням таких строків, які мали місце починаючи з 07.02.2019 року та не може поширюватись на правовідносини, що виникли до цієї дати.
Враховуючи наведене, станом на 10.05.2019 року підстави для нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону № 2473-VІІІ були відсутні, оскільки не сплило 365 днів від дати введення в дію положень Закону №2473-VІІІ, якими встановлено відповідальність за порушення такого строку.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість висновків про порушення позивачем податкової дисципліни та не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Враховуючи конкретні обставини даної справи, в межах заявлених позивачем аргументів, з урахуванням наданих сторонами письмових доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положення статті 139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко