Справа № 480/10714/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України з 15.08.2016 по 13.09.2021.
01.09.2017 на виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між Відповідачем, ХНУВС та ГУНП України в Сумській області укладено контракт № 880 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.
Наказом ХНУВС від 04.07.2020 № 192 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів та направлено з 05.07.2020 для подальшого проходження служби до ГУНП в Сумській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 09.09.2021 № 391 о/с відповідача звільнено з 13.09.2021 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Відповідно до ч. 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2.4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що відповідачем самостійно не відшкодовано витрати на навчання, позивач просить їх стягнути з відповідача.
Ухвалою від 28.10.2021 судом було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовногоо провадження без виклику сторін.
У поданому відзиві ОСОБА_1 зазначає, що такий спір не може розглядатися в межах адміністративного судочинства. Також відповідач просить врахувати той факт, що на момент видання наказу про прийняття на службу він не був повнолітнім, оскільки на той момент йому було 17 років, а відповідно і зараховано до національної поліції його було незаконно.
Крім того вказує, що 01.09.2017 не є датою підписання контракту, оскільки у самому контракті на його основній частині відсутня дата підписання, а наявний тільки підпис сторін, дата на першій сторінці не відноситься до строку, з якого контракт починає діяти, і навіть напис цифр відрізняється від загального тексту який написано його рукою.
Дату підписання контракту не ставили, і відповідач припускає, що дату хтось поставив власноруч, бо то не його почерк, з цих же підстав не прописана дата і не пропечатана на другій сторінці контракту дати укладення договору, а лише вказано у пункті №6, що умови цього контракту застосовуються до відносин між сторонами, які виникли раніше до підписання контракту, а саме з дати зарахування особи на навчання, тобто прийняття наказу про прийняття до національної поліції №196 ХНУВС.
Також відповідач вважає наданий позивачем контракт недостовірним доказом, оскільки в ньому є ознаки втручання, а саме дописки у графі дата на першій сторінці, які не відповідають загальному рукописному тексту, а також у пункті №5 контракту встановлена дата рукописним текстом, який відрізняється від тексту написаного рукою ОСОБА_1 . Відповідач вказує, що з цими умовами його додатково не ознайомлювали, а тому просить суд визнати такий доказ неналежним, або призначити судову експертизу на встановлення відповідності вказаного тексту із датами які проставлені у контракті, тому що є обґрунтовані сумніви, оскільки дата підписання та дата закінчення строку дії контракту є обов`язковим реквізитом, якщо про нього вказано у договорі.
Також відповідач заперечує проти суми наданої університетом у якості розрахунку, оскільки це вартість загального перебування його в університеті, проте, як стверджує відповідач, фактично він не знаходився там на постійній основі та не споживав вказані послуги, за які йому нараховано кошти. Під тиском керівництва про те, що він не отримає диплом про закінчення університету, відповідач вказує, що змушений був підписати довідку розрахунок.
ОСОБА_1 наполягає, що суду не надано документи про факти перебування його в університеті, факти харчування у їдальні, документи про постановку на котлове забезпечення, книгу проведення вечірньої перевірки, за якою можна визначити точну кількість днів перебування його в університеті та реальні витрати на його перебування, оскільки кожні вихідні вдіповідач був у добовому звільненні та не користувався послугами комунальними та харчуванням, також перебував у відпустці та на лікарняному, це також не відображено у дійсності та не підтверджено належними та достатніми з боку ХНУВС доказами. Суду не надано відповідну картку обліку, а саме арматурну картку, а тому відповідач вважає необгрунтованою та невірною вказану суму речового забезпечення, що не дає об`єктивно розуміти дійсну суму витрачену на речове забезпечення.
Відповідач заперечує проти стягнення суми грошового забезпечення, оскільки він отримував її згідно із ст.94 Закону України «Про національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», де у розділі 1 пункту 23 вказано, що грошове забезпечення, виплачене відповідно до законодавства, яке діяло на дату виплати, поверненню не підлягає.
Ухвалою суду від 21.02.2022 у задоволенні заявлених відповідачем клопотань по справі було відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) від 27.07.2016 № 196 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції і зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2016 (термін навчання 4 роки) та присвоєно звання «рядовий поліції» (а.с. 5).
01.09.2017 між ОСОБА_1 , ХНУВС та ГУНП України в Сумській області укладено контракт № 880 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (а.с. 6-7). Пунктом 5 розд. ІV вказаного контракту було визначено, що контракт набирає чинності з моменту його підписання та діє до 05.07.2023.
Наказом ХНУВС від 04.07.2020 № 192 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів у зв`язку із закінченням навчання та направлено з 05.07.2020 для подальшого проходження служби до ГУНП в Сумській області (а.с. 8).
Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 09.09.2021 № 391 о/с ОСОБА_1 звільнено з 13.09.2021 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 9).
Проте, відповідачем самостійно не відшкодовано витрати на навчання, у зв`язку з чим позивач просить їх стягнути з відповідача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок № 261) визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Згідно з п. 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.
Відповідно до п. 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа (п. 8 Порядку).
З приводу посилання відповідача щодо непідсудності даної категорії спорів адміністративним судам, суд зазначає наступне.
У Постанові від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 в справі № 461/5577/15-ц, 31.10.2018 у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідача було звільнено за власним бажанням з органів Національної поліції України до спливу трирічного строку, який обчислювався з моменту завершення навчання у вищому навчальному закладі, визначеному ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про наявність у останнього обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.
При цьому доводи відповідача з приводу незаконного зарахування його до національної поліції, оскільки ОСОБА_1 на той час був неповнолітнім, суд вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про національну поліцію" до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, можуть бути зараховані громадяни України, яким станом на 31 грудня року вступу виповниться 17 років.
Підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Згідно з п. 6.8 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 № 62 «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади МВС», початком проходження служби в органах внутрішніх справ уважається дата, зазначена в наказі про зарахування на навчання до вищого навчального закладу.
Суд зазначає, що відповідача прийнято на службу до Національної поліції і зараховано курсантом ХНУВС у віці 17 років, проте, ані батьки ОСОБА_1 , ані сам відповідач, який досяг повноліття ще в період навчання, не ставили питання про розірвання договору, визнання його недійсним чи визнання недійсними окремих його частин, або ж оскарження наказу про зарахування його курсантом денної форми навчання № 196 о/с від 27.07.2016. Доказів вказаного суду надано не було.
Крім того, посилання відповідача на те, що дату укладення договору було проставлено не під час його укладання, а тому такий доказ не можна вважати достовірним, суд вважає необґрунтованими, ураховуючи п. 6 розд. IV контракту, яким визначено, що згідно з умовами ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього контракту застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його підписання, а саме з дати зарахування особи на навчання, а також зважаючи на те, що відповідачем не заперечується факт підписання наданого позивачем до позовної заяви контракту та не надано суду іншого примірника договору, який би містив інші дати його укладання чи строку дії.
За вказаних обґрунтувань, а також з огляду на те, що відповідач не обґрунтував необхідність проведення судової експертизи на встановлення відповідності вказаного тексту із датами які проставлені у контракті та не вказав який її вид необхідно провести, не вказав, якій саме судово-експертній установі необхідно доручити її проведення, а також не зазначав питання щодо оплати експертизи, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність поданого відповідачем клопотання в частині проведення експертизи.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про визнання неналежним такого доказу та у призначенні експертизи.
На переконання позивача, наведена сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
На підставі п. 3 Порядку № 261 розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
Щодо вартості комунальних послуг і спожитих енергоносіїв, які підлягають відшкодуванню відповідачем, то їх розмір підтверджується відповідними розрахунками за 2016-2020 роки (а.с. 10-11.).
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем розраховано вартість загального перебування ОСОБА_1 в університеті, проте, як стверджує відповідач, фактично він не знаходився там на постійній основі та не споживав вказані послуги, за які йому нараховано кошти.
Так, відповідно до вимог п. 6.23 Положення «Про вищі навчальні заклади МВС», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 14.02.2008 № 62 курсанти першого курсу (крім військовослужбовців Національної гвардії України) розміщуються в казармах (гуртожитках), курсанти наступних курсів проживають у гуртожитках, а відповідно до умов п. 1 розд. ІІ контракту ХНУВС зобов`язувався забезпечити можливість користування особою навчально-матеріальною базою, створити умови для якісної практичної та теоретичної підготовки. Доказів того, що позивачем неналежно виконувались умови договору, у зв`язку з чим відповідачем ставилось питання про його розірвання, відповідачем суду надано не було.
Відповідно до п. 6.11 Положення про вищі навчальні заклади МВС особи перемінного складу носять формений одяг встановленого зразка з відзнаками відповідно до їх спеціального чи військового звання.
Відповідач не заперечує, що забезпечувався під час навчання речовим майном, такі витрати підтверджуються і відповідними довідками-розрахунками (а.с. 14).
Крім того, витрати на продовольче забезпечення відповідача підтверджуються відповідною довідкою-розрахунком (а.с. 13).
Постановою КМУ від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу підрозділів Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» передбачено норми забезпечення харчування курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання. У довідці-розрахунку витрат на продовольче забезпечення за період 15.08.2016 по 09.06.2020 вказана кількість діб перебування відповідача на харчуванні та його фактична вартість.
Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.
Щодо витрат на грошове забезпечення, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне.
Суд наголошує, що підписуючи контракт, відповідач ознайомлюючись з його змістом, усвідомлював, що в разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання, він зобов`язаний буде відшкодувати навчальному закладу фактичні витрати, пов`язані з його утриманням та свідомо погодився на виконання таких умов.
При цьому, суд одночасно звертає увагу на те, що курсанти, які навчаються в Харківському національному університеті внутрішніх справ перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).
Водночас, суд критично сприймає посилання відповідача на вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», де у розділі 1 пункту 23 вказано, що грошове забезпечення, виплачене відповідно до законодавства, яке діяло на дату виплати, поверненню не підлягає, оскільки грошове забезпечення, стягнення якого є предметом даного спору було нараховане відповідачу ХНУВС, відноситься саме до фактичних витрат, пов`язаних з утриманням особи під час навчання в начальному закладі, а питання відшкодування такого виду витрат на користь навчального закладу врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом - Порядком № 261, в якому міститься пряма вказівка на те, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.
Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Другого апеляційного адміністративного суду, постанова від 12.08.2021 у справі № 480/8200/20.
Так, Верховний Суд постановою від 16.10.2020 по справі №1.380.2019.002683, залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2019, яким було задоволено вимоги Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в закладі вищої освіти, серед яких, зокрема, витрати на грошове забезпечення.
Згідно абз. 5 п. 3 розд. ІІ контракту передбачено, що особа зобов`язана у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 ЗУ «Про Національну поліцію».
З приводу відшкодування витрат, пов`язаних з медичним забезпеченням, суд зазначає наступне.
Так, як зазначалось вище, пунктом 3 Порядку №261 передбачено, що відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням осіб у вищих навчальних закладах здійснюється у розмірі витрат, пов`язаних, зокрема, з медичним забезпеченням.
При цьому доказів на підтвердження витрат з медичного забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 821,1 грн та з чого складається така сума витрат, позивачем суду не надано. У зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні клопотання відповідача про визнання неналежним доказу та у призначенні експертизи по справі - відмовити.
Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска