Справа № 200/1652/22
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Справа№200/1652/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вишгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30.09.2021 № 12/50, прийнятого на черговій 12 сесії 7 скликання, про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розташована поблизу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти; зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , розташована поблизу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що у передбаченому Земельним кодексом України порядку звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). За наслідком розгляду наданої заяви позивач отримала рішення відповідача про відмову у наданні такого дозволу. Відмову вмотивовано знаходженням земельної ділянки в межах території охоронної зони повітряних ліній електропередачі, в межах якої заборонено будувати житлові, громадські та дачні будинки та виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки. За змістом позову відмова відповідача з наведених в рішенні підстав є неправомірною та необґрунтованою. Позивач зазначає, що згідно з графічним витягом зонування м. Вишгород бажана земельна ділянка знаходиться в зоні Ж-3 зона змішаної багатоквартирної та громадської забудови, що підтверджує затвердження депутатським рішенням можливості будівництва на бажаній позивачем земельній ділянці. Крім цього, позивач вважає, що оскаржуване ним рішення не можна вважати таким, що належним чином вмотивовано, оскільки будь-яких документів, які б підтверджували знаходження цієї земельної ділянки в охоронній зоні в рішенні не визначені. Посилаючись на положення Постанови КМУ № 209 від 04.03.1997 та п. 14.2.5. ДБН б.2.2.-12:2019 позивач наполягала на тому, що чине законодавство не передбачає заборони надання земель, які перебувають в межах захисної зони у постійне користування для будівництва, тобто й заборони надання дозволу на розробку проекта, а передбачає лише певні обмеження використання такої земельної ділянки. Позивач звернула увагу на те, що суміжні земельні ділянки за кадастровими номерами :01:122:0151, :01:236:0001 передані відповідачем для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За змістом позову передача земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом запровадженої процедури безоплатної приватизації земельної ділянки, в той час як отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення стосовно надання такої земельної ділянки у власність. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою направлено на ідентифікацію земельної ділянки, що в подальшому може бути передана у власність. Під час розроблення проекту землеустрою визначаються конкретні межі земельної ділянки та її площа. Наведене, як зазначив позивач, свідчить про протиправність встановлення відповідачем будь-яких обмежень використання земельної ділянки на стадії отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування вимог щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку землеустрою позивач зазначив, що в даному випадку відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки наведені відповідачем в рішенні підстави для відмови є протиправними, а інших відповідачем не наведено.

В наданому позові позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та моральну шкоду, спричинену протиправністю відмови відповідача.

Відповідач у наданому до суду відзиві зазначив про безпідставність заявлених позивачем вимог. За змістом відзиву оскаржуване рішення прийнято уповноваженим органом в порядку передбаченому законодавством, через що права позивача не можуть бути порушеними. У відзиві відповідач зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою входить до дискреційних повноважень від міської ради, до яких суд не може втручатися, через що вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім цього, відповідач заперечував можливість відшкодування витрат на правову допомогу.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2022 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

03.09.2020 позивач звернулася до Вишгородської міської ради із заявою, в якій просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 поблизу земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка розташована в межах земель громадської забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання з кадастрової карти. До заяви додано графічне розташування ділянки .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду по справі № 320/3490/21 від 31.08.2021 задоволено позов ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради та:

- визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,06 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 поблизу земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка розташована в межах земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

- зобов`язано Вишгородську міську раду на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 03.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,06 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 поблизу земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка розташована в межах земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цієї заяви.

30.09.2021 Вишгородською міською радою Київської області прийнято рішення № 12/50 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Зазначене рішення вмотивовано тим, що земельна ділянка, розташована в межах території, що потрапляє в охоронну зону від повітряних ліній електропередачі. Згідно з рішенням відповідно до ДБН Б2.2-12:2009 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Мінрегіонбуду від 26.04.2019 № 104 в межах даної зони забороняється будувати житлові, громадські та дачні будинки, відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 209 від 04.03.1997 «Про затвердження правил охорони електричних мереж» забороняється в охоронних зонах повітряних та кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв виконувати будь-які дій, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, а саме: будувати житлові, громадські та дачні будинки.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).

Відповідно до частин 1-4 статті 116 цього Кодексу (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію визначених в ній послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Також, у постанові від 30.05.2018, прийнятою у справі №826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

У розвиток цього висновку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а).

В оскаржуваному позивачем рішенні відповідач підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки визначив її знаходження в межах охоронюваної зони повітряних ліній електропередач. Втім, будь-яких доказів цієї обставини відповідач до матеріалів справи не надав.

Відповідно до пункту «б» частини першої, частини другої статті 112 Земельного кодексу України (розміщена у главі 18 «Обмеження прав на землю» ЗК України) охоронні зони створюються: уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09.07.2010 №2480-VI (з наступними змінами та доповненнями) охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки ліній від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередачі.

Пунктом 1 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 №209 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Правила №209), передбачено, що Правила охорони електричних мереж (далі - Правила) запроваджуються з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж. Електричними мережами, які підлягають охороні згідно з Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать.

Як передбачено пунктом 2 Правил №209, для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи: відводяться земельні ділянки; встановлюються охоронні зони; визначаються мінімально допустимі відстані; прокладаються просіки у лісових, садових, паркових та інших багаторічних насадженнях.

Відповідно до пункту 5 Правил №209 охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань: 25 метрів - для повітряних ліній напругою 150, 220 кВ.

Згідно із пунктом 8 Порядку №209 забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, зокрема: будувати житлові, громадські та дачні будинки.

Пунктом 2 Умов проведення робіт у межах охоронних зон електричних мереж (Додаток до Правил охорони електричних мереж) передбачено, що підприємства, установи, організації, окремі громадяни у разі відведення їм під забудову земельних ділянок, на території яких розташовані електричні мережі, зобов`язані завчасно погоджувати будівництво з енергопідприємствами, у віданні яких перебувають ці мережі.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що чинне законодавство не забороняє передавати у власність чи користування земельні ділянки, що знаходяться в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, проте встановлює істотні обмеження щодо використання таких земельних ділянок. Таким чином, законодавець не встановлює заборони фізичним та юридичним особам отримувати у користування земельні ділянки, розташовані в межах охоронних зон електричних мереж, встановлюючи при цьому обов`язок землекористувача (землевласника) щодо дотримання правил та обмежень, пов`язаних з встановленням охоронних зон.

Стосовно посилань відповідача на п. 14.2.5 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», відповідно до якого розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається: 4.2.1. у охоронних зонах магістральних газо-, нафто-, продуктопроводів, складів паливно- мастильних матеріалів, повітряних ліній електропередач без наявності відповідних погоджень судом також не приймаються, оскільки в спір в цій справі стосується не будівництва житлового будинку, а лише надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а по друге, зазначений пункт не забороняє будівництва в охоронних зонах взагалі, а лише за відсутності відповідного погодження.

Таким чином, законодавство не має заборон надання земель, які знаходяться в межах захисної зони у постійне користування чи власність, а тому і заборони на розробку проекту, але передбачає при цьому певні обмеження у користуванні та отриманні погоджування на певні дії, в зв`язку з чим підстави для відмови в задоволенні клопотання на розробку проекту землеустрою на даний час не існують.

Отже, відмова позивачу оскаржуваним рішенням у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав її знаходження в охоронній зоні ліній повітряних електропередач не ґрунтується на зазначених вище нормативно-правових актах.

Зважаючи на викладене вище суд зазначає, що рішення від 30.09.2021 № 12/50 про відмову позивачу у наданні дозволу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відповідні позовні вимоги - задоволенню.

При вирішенні вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, що знаходиться по вул. Піщана у м. Вишгород, розташована поблизу земельної ділянки за адресою: м. Вишгород, вул. Піщана, буд. 43, що знаходиться в межах житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти; суд виходить із наступного.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на викладене вище та недоведення відповідачем правомірності наведених ним відмови надати дозвіл позивачу, у відповідача були відсутні будь-які інші законні варіанти поведінки, аніж видати його позивачу. Отже, жодних дискреційних повноважень суб`єкт владних повноважень - відповідач у даних спірних правовідносинах не мав.

Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, що знаходиться по вул. Піщана у м. Вишгород, розташована поблизу земельної ділянки за адресою: м. Вишгород, вул. Піщана, буд. 43, що знаходиться в межах житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти підлягають задоволенню також.

Отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, що підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на її користь.

При вирішенні питання щодо стягнення з бюджетних асигнувань витрат позивача на правову допомогу в сумі 3000,00 суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2, 5 ч. 3 ст. 132 КАС України до складу судових витрат ходять витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу позивачем надані :

договір про надання правової допомоги № 25 від 05.05.2021, предметом якого є надання юридичних послуг, пов`язаних із захистом прав та охоронюваних законом інтересів Клієнта у зв`язку з неправомірними діями (бездіяльністю) органів місцевого самоврядування, такими як Вишгородська міська рада та інші, відповідними органами виконавчої влади (Держгеокадастр та її територіальними органами, Вишгородська районна державна адміністрація), та інші, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, які полягають, зокрема, у неприйнятті рішення або у відмові надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, ;

акт виконаних послуг від 27.01.2022, яким підтверджено прийняття послуг з підготовки та подання позову за договором від 05.05.2021.

Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI(далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що розмір витрат сплачених адвокату позивачем, у заявленому розмірі 3000 грн є надмірним, не відповідає критеріям розумності, справедливості та неминучості. Із врахуванням складності справи, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1500,00 грн та стягнути зазначену суму витрат на користь позивача з асигнувань Відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Земельного кодексу України та кеуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської міської ради від 30.09.2021 № 12/50, прийнятого на черговій 12 сесії 7 скликання, про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розташована поблизу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти.

Зобов`язати Вишгородську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,06 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка розташована поблизу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах житлової забудови , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у відповідності до викопіювання до кадастрової карти.

Стягнути з бюджетних асигнувань Вишгородської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з бюджетних асигнувань Вишгородської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот ) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) - ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Вишгородська міська рада (відповідач) - ідентифікаційний код юридичної особи 04054866 , місцезнаходження: пл. Шевченка, 1, м. Вишгород, Київська обл., 07301

Суддя А.С. Михайлик