Справа № 120/3243/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2022 р. Справа № 120/3243/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення

в с т а н о в и в :

10.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 01.07.2020 року отримала вимогу ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.06.2020 року №303857-50 зі сплати земельного податку з фізичних осіб у сумі 97365,39 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу від 24.06.2020 року №167/50.

На переконання позивача, вимога про сплату боргу №303857-50 від 19.06.2020 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки на час її винесення грошове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб було неузгодженим, відповідно, праові підстави для її винесення відсутні, у зв`язку із чим, звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.08.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до даних ІС «Податковий блок» з 26.05.2020 року за позивачем рахується податковий борг з земельного податку з фізичних осіб в сумі 97 365, 39 грн. На виконання вимог Податкового кодексу України позивачу було надіслана поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога від 19.06.2020 року №303857-50. Також зазначив, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов`язань, майно платника, який має податковий бог, передається у податкову заставу.

Додатково вказав, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року в адміністративній справі №120/1625/20-а скасовано податкове повідомлення-рішення, на підставі якого 26.05.2020 року у позивача виник податковий борг, проте 31.07.2020 року відповідачем подано апеляційну скаргу на вказане рішення. Відтак, після набрання рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року законної сили, відповідачем буде розглянуто та прийнято відповідне рішення щодо оскаржуваної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року, за клопотанням представника відповідача, зупинено провадження у вказаній справі до набрання законної сили рішенням у справі №120/1625/20-а та зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що слугували підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

24.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення-рішення про визначення суми податкових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб №12491-5005-0228, №12492-5005- 0228, №12493-5005-0228, №12596-5005-0228.

19.06.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу №303857-50 на суму 97365,39 грн.

24.06.2020 року уповноваженою особою ГУ ДПС у Вінницькій області винесено рішення про опис майна у податкову заставу №167/50.

На переконання позивача, вимога про сплату боргу та рішення про опис майна є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку із чим, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч.2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно п.п.14.1.157 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Підпунктом 14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пункт 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що податковий борг з земельного податку з фізичних осіб в сумі 97365,39 грн. виник на підставі податкового повідомлення-рішення №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року.

Згідно наявного в матеріалах справи податкового повідомлення-рішення №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року, сума нарахованого податкового зобов`язання підлягає сплати протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення рішення, відповідно до пункту 287.5 ст. 287 та підпункту 288.7 ст. 288 розділу ХІІ ПК України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що строк сплати плати за землю визначений статтею 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287 податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Тобто, положеннями Податкового кодексу України та податковим повідомленням-рішенням №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року встановлено позивачу 60-ти денний строк з дня вручення податкового повідомлення-рішення на сплату грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб.

Як зазначено позивачем та відповідачем не заперечується, податкове повідомлення-рішення №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року отримано позивачем 04.04.2020 року.

Згідно з п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно п. п. 56.1-56.3 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до вимог п.п. 56.15, 56-16 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у випадку оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, визначене у такому акті індивідуальної дії податкове зобов`язання, вважається неузгодженим до розгляду справи судом по суті та прийняття відповідного рішення.

Як вже встановлено судом, податковий борг в сумі 97365,39 грн. виник в результаті не сплати платником податку грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні зі сплати земельного податку з фізичних осіб №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року.

В той же час, суд зауважує, що податкове повідомлення-рішення №12596-5005-0228 від 24.02.2020 року оскаржене позивачем в судовому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №120/1625/20-а.

Тобто, на час винесення оскаржуваної вимоги, податкове повідомлення-рішення, на підставі якого виник податковий борг, оскаржене позивачем в судовому порядку, що в силу положень ст. 56.18 ст. 56 ПК України, свідчить про неузгодженість грошового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб. Разом з тим, відсутність узгодженого грошового зобов`язання унеможливлює надання такому зобов`язанню статусу податкового боргу.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що податкове зобов`язання, на час винесення оскаржуваної вимоги, було неузгодженим та не набуло статусу податкового боргу, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної податкової вимоги, у зв`язку з чим остання є протиправною та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що набрання законної сили постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №120/1625/20-а не впливає на правомірність дій контролюючого органу при винесенні оскаржуваної вимоги, оскільки на час її винесення сума грошового зобов`язання була неузгоджена.

Що стосується рішення про опис майна у податкову заставу, то в цій частині позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно п. 88.1 та п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року № 586, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2017 року за № 859/30727, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки ГУ ДПС у Вінницькій області не дотримано вимог діючого законодавства при формуванні податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу слід вважати таким, що також підлягає скасуванню.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених правових норм, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 6500 грн., суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Однак, суд вважає, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши адміністративний позов, суд вважає, що понесені позивачем витрати є неспівмірними складністю справи та загальною кількістю часу, витраченого адвокатом на вчинення окремих дій.

Оскільки, суд дійшов висновку про те, що понесені позивачем витрати є неспівмірними складністю справи та загальною кількістю часу витраченого на розгляд даної справи, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 2000 грн.

Таким чином, враховуючи те, що адміністративний позов задоволено, на користь позивача необхідно стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1814,45 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області №303857-50 від 19.06.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області про опис майна ОСОБА_1 в податкову заставу №167/50 від 24.06.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1814,45 грн. (одна тисяча вісімсот чотирнадцять гривень сорок п`ять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, );

Суддя Дончик Віталій Володимирович