Справа № 580/309/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року справа № 580/309/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Лисянської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - позивачі) до Лисянської селищної ради (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Лисянської селищної ради Черкаської області в частині порушень законодавства про звернення громадян та не розгляду заяви ОСОБА_4 від 22 квітня 2021 р.

- визнати протиправними та скасувати:

1) рішення Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області №9-2/VIII від 14 квітня 2021 року про надання дозволу:

- ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці, за межами населенного пункту :03:001:0383.

- ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці, за межами населенного пункту :03:001:0383.

2) рішення Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області №13-6/VІІІ від 27 травня 2021 року про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці :03:001:0054, за межами населенного пункту.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі звернулись до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельних ділянок площею 2,00 га, із земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0383, :03:001:0035, :03:001:0054, однак відповідач спірними рішеннями надав трьом з чотирьох позивачів дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначено, що оскаржувані рішення не містять підстав відмови їм у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га кожному із позивачів. Крім того, зазначено, що відповідачем не розглянуто заяву ОСОБА_4 та не прийнято жодного рішення за наслідками такого розгляду чим порушено вимоги ст. 118 ЗК України.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У строк встановлений судом та станом на дату прийняття рішення в даній справі відзив на позов від відповідача не надходив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.03.2021р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до відповідача із заявами, в яких просили надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 та для ведення особистого селянського господарства, в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

До заяви додано: копія паспорта та РНОКПП, графічні матеріали земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0383.

Рішенням Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області №9-2/VIII від 14 квітня 2021 року про надання дозволу (п.п.5,6) надано дозвіл:

- ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці, за межами населенного пункту :03:001:0383.

- ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці, за межами населенного пункту :03:001:0383.

23.04.2021р. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до відповідача із заявами, в яких просили надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 та для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Хижинці Лисянської ОТГ.

До заяв додано: копія паспорта та РНОКПП, графічні матеріали земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0035 ( ОСОБА_4 ) та графічні матеріали земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0054 ( ОСОБА_3 ).

Рішення Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області №13-6/VІІІ від 27 травня 2021 року про надання дозволу (п.1) надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці :03:001:0054, за межами населенного пункту.

Позивачі, вважаючи вказані рішення протиправними, а також протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяви ОСОБА_4 , звернулись з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Абз.2 ч.1 ст.123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, ч.7 ст. 118 ЗК України містить два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Зазначені норми регулюють правовідносини щодо земельних ділянок, що не вважаються сформованими.

Згідно з ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1 ЗК України).

З доданих позивачами до заяв графічних матеріалів про бажане місце розташування земельної ділянки, суд встановив, що спірні правовідносини виникли з приводу бажання кожного з позивачів отримати землю площею 2,0 га, які входять до складу сформованих земельних ділянок (зокрема: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0383, ОСОБА_3 за а рахунок земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0054).

Згідно з частинами 1, 2 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

На підставі ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 6 ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо (ст.1 Закону України від 22.05.2003р. №858-IV Про землеустрій (далі Закон України №858-IV).

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України №858-IV, документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Частина друга зазначеної статті Закону №858-IV визначає види документації із землеустрою, зокрема: пункт ґ - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок пункт й - технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Тобто, документація із землеустрою відповідно до ст.ст. 118, 121, 122 ЗК України та проект технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок згідно з ч.6 ст.79-1 ЗК України є різними видами документації із землеустрою. Як наслідок, посилання позивача на вимоги ст.116, 118, 121, 122 ЗК України не є обґрунтованим, оскільки зазначена норма стосується порядку набуття права на землю, що не є сформованою земельною ділянкою та не регулює питання поділу земельної ділянки.

Для вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 04.05.2020р. у справі №802/1539/17 у якій Верховний Суд скасував рішення апеляційної інстанції та залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що земельна ділянка є сформованою, а тому відповідно до ч.6 ст.79-1 ЗК України її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою.

Верховний Суд зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Тому проект землеустрою та подальша відповідна процедура необхідні лише у разі: переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної статтею 19 ЗК України, в іншу; зміни виду використання земельної ділянки в межах земель оборони; зміни виду використання земельної ділянки в межах земель сільськогосподарського призначення (окрім наданих для ведення ОСГ, які можуть використовуватись також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення).

Спірні правовідносини не стосуються зміни категорії, цільового призначення, або виду використання земельної ділянку, яку позивач має намір отримати.

Тому посилання позивача на ст.ст. 118, 121, 122 ЗК України суд вважає не обгрунтованими.

Відповідно до ст.29 Закону України №858-IV, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку.

У графічній частині документації із землеустрою відображаються існуючі (за наявності) та проектні межі об`єктів землеустрою, відомості про які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", креслення технічних рішень (для робочих проектів землеустрою).

Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до ст.30 Закону України №858-IV проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону №858-IV визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Згідно зі ст.31 Закону України №858-IV, зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.56 Закону України №858-IV, Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;

в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;

г) матеріали польових геодезичних робіт;

ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу;

д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.

Отже, отримання дозволу на виготовлення вказаного виду технічної документації закон не передбачає.

Верховний Суд у рішенні від 03.10.2019р. у справі №823/1172/17 зазначив, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не з технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що суперечить вимогам частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України, відповідач правильно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оскільки об`єктом звернення позивача до відповідача було саме клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач не мав правових підстав для задоволення такого клопотання позивача.

Вказані висновки відповідають правовій позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі №815/4257/16.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, спірними рішеннями надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0383, а ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0054.

З урахуванням зазначеного, здійснивши перевірку відповідності спірних рішень вимогам ч.2 ст. 2 КАС України, суд доходить висновку, що вони прийняті всупереч вимогам частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України, у зв`язку із чим в підлягають скасуванню (в частині щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачам).

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить задовольнити повністю.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного рішення прийнятого відповідачем за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 від 23.04.2021р.

Суд зазначає, що згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997р. №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами 1 та 2 ст.59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, орган місцевого самоврядування наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття розпорядчого індивідуального правового акта - рішення.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.09.2019р. в адміністративній справі №320/5699/15-а та від 10.09.2019р. в адміністративній справі №820/2632/17.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що клопотання особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності розглядається відповідною сільською, селищною, міською радою, за результатами розгляду якого у місячний строк рада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, оформленого у вигляді рішення, що є актом індивідуальої дії.

Судом враховано, що відповідачем не додано до суду доказів прийняття жодного рішення, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 , відтак бездіяльність відповідача щодо неприйняття жодного з рішень про надання дозволу чи відмову в наданні дозволу, за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, належить визнати протиправною.

З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги допущену відповідачем бездіяльність (щодо ОСОБА_4 ), а також те, що вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарному засіданні сільської ради, суд доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, на підставі ст. 9 КАС України, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, та належного і ефективного способу повного захисту порушеного права ОСОБА_4 про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 23.04.2021р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, на черговій сесії Лисянської селищної ради та прийняти рішення про надання дозволу чи відмову в наданні дозволу, з урахуванням правової оцінки у даному рішенні. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_4 належить задовольнити частково.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірність спірних рішень та допущеної бездіяльності, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов (у частині вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) належить задовольнити, а кожним із позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 понесено судові витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанціями від 13.01.2022р., наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь кожного із позивачів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) у сумі 992,40 грн. ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень ст. 5 Закону України Про судовий збір, відтак підстави для розподілу щодо нього судових витрат відсутні. Оскільки вимоги ОСОБА_4 належить задовольнити частково, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених ним судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п.п. 5,6 рішення Лисянської селищної ради №9-2/VIII від 14 квітня 2021 року про надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці, за межами населенного пункту :03:001:0383.

Визнати протиправними та скасувати п.1 рішення Лисянської селищної ради №13-6/VІІІ від 27 травня 2021 року про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради в с. Хижинці :03:001:0054, за межами населенного пункту.

Визнати протиправною бездіяльність Лисянської селищної ради щодо не розгляду та неприйняття жодного з рішень про надання дозволу чи відмову в наданні дозволу, за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 (вх. Лисянської селищної ради від 23.04.2021р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га ріллі за межами с. Хижинці Лисянської ОТГ для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Лисянську селищну раду (19300, Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26424996) розглянути заяву ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (вх. Лисянської селищної ради від 23.04.2021р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га ріллі за межами с. Хижинці Лисянської ОТГ для ведення особистого селянського господарства, на черговій сесії Лисянської селищної ради та прийняти рішення про надання дозволу чи відмову в наданні дозволу, з урахуванням правової оцінки у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисянської селищної ради (19300, Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26424996) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисянської селищної ради (19300, Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26424996) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисянської селищної ради (19300, Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26424996) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО