Справа № 420/6937/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6937/22
УХВАЛА
06 червня 2022 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи на стороні відповідача Одеська митниця Держмитслужби, Одеська митниця, як відокремлений підрозділ державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення та поновлення,-
17.05.2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 28.07.2021 року №8-0 «Про попередження посадових осіб Одеської митниці ДФС про наступне звільнення» в частині попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС;
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » №16-о від 23.12.2021 року, котрим позивача, звільнено 30.12.2021 року з посади заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС та припинено державну службу;
- поновити позивача з 30.12.2021 року на державній службі та на посаді заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді, з якої звільнено;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2021 року по дату набрання рішенням по справі законної сили з врахуванням обов`язкових податків і зборів.
Ухвалою від 23.05.2022 року позов залишено без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Тобто, за змістом зазначеної норми, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Як встановлено судом позивач просить суд визнати протиправними та скасувати накази відповідача датовані 28.07.2021 року №8-0 «Про попередження посадових осіб Одеської митниці ДФС про наступне звільнення» та від 23.12.2021 року №16-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Разом з тим позивач звернувся до суду з позовом 17.05.2022 року, тобто поза межами встановленого законом місячного строку звернення до суду.
Як видно зі змісту позову, позивач зазначає, що зазначені вище накази йому не вручалися, отримані лише на запит адвоката Чирки О.О. 06.05.2022 року, а тому строк є не пропущеним.
Враховуючи той факт, що позивача звільнено відповідним наказом ще 30.12.2021 року, суд ухвалою від 23.05.2022 року вказав позивачу на необхідність надання ним пояснень щодо того, де саме він перебував у період з 30.12.2021 року по день подання ним позовної заяви, що заважало подати позовну заяву в межах строку та чому він не був обізнаний про факт його звільнення з займаної ним посади, враховуючи що згідно наведених обставин позивачем у позові (щодо не обізнаності про наявність оскаржуваних наказів) він повинен був продовжувати свою державну службову діяльність.
На виконання ухвали представник позивача надав заяву в якій зокрема зазначив, що
- з 24.12.2021 по 06.01.2022 року позивач перебував на лікарняному з діагнозом двобічна пневмонія, ГРВІ;
- з 05.01.2022 по 10.01.2022 року позивач продовжував хворіти та перебував на лікарняному з діагнозом ГРВІ;
- з 11.01.2022 по 04.03.2022 року позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності з діагнозом забій поперекового відділу хребта, виражений больовий синдром.
Також позивач вказав, що з 09.03.2022 року він перебуває в складі Громадського об`єднання «Кристал», та залучений до охорони громадського порядку в м. Одеса під час військової агресії російської федерації.
Між тим представник позивача 03.03.2021 року звернувся до відповідача та з відповіді відповідача від 19.04.2022 року дізнався, що його звільнено оскаржуваним наказом.
Надалі запитами 22.04.2022, 28.04.2022 року та 04.05.2022 року у відповідача та третіх осіб витребовувались оскаржувані накази та 06.05.2022 року надійшла відповідь від відповідача з наданням копій оскаржуваних наказів.
Аналізуючи вищенаведені обставини, суд зазначає таке.
Так, як вбачається з листа відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради від 26.05.2022 року №257 ОСОБА_1 з 24.12.2021 до 06.01.2022 року знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостре респіраторне захворювання, двобічна пневмонія.
Тобто суд враховує те, що в даному випадку позивач не був госпіталізований безпосередньо до лікарні, а лише проходив амбулаторне лікування, водночас лікарняний який є єдиним оригінальним документів, підтверджуючий непрацездатність до суду не надав та після 10.01.2022 року мав змогу звернутись безпосередньо до суду або за допомогою електронного суду. Також позивач міг звернутися до суду через представника, враховуючи той факт, що з 16.01.2019 року між адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги та саме це об`єднання звернулось від позивача з відповідним запитом до відповідача 03.03.2022 року (що в свою чергу свідчить про чинність відповідного договору щонайменш з 16.01.2019 року до 03.03.2022 року).
Крім того суд зазначає, що з листа відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради від 26.05.2022 року №257 вбачається, що з 04.06.2021 року в Україні було запроваджено цільову модель формування та видачі е-лікарняних. Разом з тим, позивачем до суду не надано жодного лікарняного у періоди його захворювання на які він посилається у своїй заяві. Поряд з цим позивачем лише надано лист-відповідь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради від 31.05.2022 року №189 згідно якого зазначено те, що позивач знаходився у періоди з 05.01.2022 по 10.01.2022 року та з 11.01.2022 року по 04.03.2022 року на лікарняному та даний лист не може замінювати е-лікарняні.
Крім того, з листа-відповіді Державної митої служби України (Держмитслужба) від 19.04.2022 року №12/12-02/8.19/183 вбачається, що листом Одеської митниці ДФС від 30.12.2021 року №95/8/15-70 ОСОБА_1 проінформовано про необхідність прибути до адміністративного приміщення Одеської митниці ДФС для отримання трудової книжки та здійснення інших заходів із припинення трудових відносин, проте позивач до митниці не з`явився та трудову книжку не отримав. Водночас позивач не навів жодних аргументів з приводу отримання, чи не отримання вказаного листа.
Також суд критично оцінює доводи позивача, наведені в заяві щодо того, що позивачем (його представниками) витребовувались оскаржувані накази відповідними запитами, починаючи з 22.04.2022 року проте суд наголошує на тому, що не видача наказу про звільнення, не є перешкодою для своєчасного звернення до суду із даним позовом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 року по справі 805/4226/17-а.
Крім того після звільнення позивача в 2021 році йому не нараховувалася заробітна плата, на робоче місце він після закриття лікарняного не став, та з цього приводу до відповідача не звертався, що підтверджує його обізнаність про звільнення. Та матеріали справи не містять інформації про наявність причин, які унеможливлювали, чи незалежали від волі позивача, заважали йому своєчасно звернутись за судовим захистом. При цьому членство в громадській організації по охороні громадського порядку не звільняє від виконання службових обов`язків за місцем працевлаштування, та й виконуються у вільний від роботи час.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.
Непоінформованість позивача про порушення своїх прав через байдуже ставлення до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року по справі №820/394/17.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статей 100, 155 КАС України могли визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином суд дійшов висновків про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не було наведено причин, які унеможливлювали чи, незалежно від його волі, заважали йому своєчасно звернутись за судовим захистом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року по справі №813/779/16.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку відсутності підстав вважати пропуск строку на звернення до суду позивачем таким, що був пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду.
Керуючись ч.2.ст. 123 КАС України, суддя
У задоволенні заяви представники ОСОБА_1 щодо поновлення строку відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи на стороні відповідача Одеська митниця Держмитслужби, Одеська митниця, як відокремлений підрозділ державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення та поновлення повернути позивачу без розгляду.
Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Е.А.Іванов