Справа № 400/1732/22
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 р. № 400/1732/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі відповідач) про:

- визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка нараховувалася ОСОБА_1 за час роботи в ТОВ Обрядові послуги згідно довідки про заробітну плату від 29 червня 1999 року за №56, видану ТОВ Обрядові послуги;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка нараховувалася ОСОБА_1 за час роботи в ТОВ Обрядові послуги згідно довідки про заробітну плату від 29 червня 1999 року за №56, видану ТОВ Обрядові послуги;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка нараховувалася ОСОБА_1 за час роботи в ТОВ Обрядові послуги згідно довідки про заробітну плату від 29 червня 1999 року за №56, видану ТОВ Обрядові послуги з моменту її призначення та виплатити виниклу заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період з що 03 серпня 1992 року ОСОБА_1 була зарахована на посаду бухгалтера ГКП Обрядові послуги. Відповідно до свідоцтва № 2899/2 від 17.05.1992 року ГКП Обрядові послуги була перейменована в АТ Обрядові послуги. Відповідно до свідоцтва № 3894/3 від 15.01.1996 року АТ Обрядові послуги було перейменована в ТОВ Обрядові послуги. Наказом №9-К від 30 червня 1999 року позивачка була звільнена згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку з ліквідацією підприємства). У жовтні 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для призначення їй пенсії за віком у встановленому законом порядку. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.10.2021 року позивачці було призначено суму пенсії у розмірі 1934,00 гривень. Не погодившись з розміром призначеного розміру пенсії, позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та 22 листопада 2021 року отримала відповідь про те, що при призначенні пенсії, управлінням не була прийнята до уваги довідка про заробітну плату за період його роботи з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка була видана ТОВ Обрядові послуги від 29.06.1999 року №56, оскільки довідка не відповідає встановленій формі додатку 5 Порядку № 22-1, а саме суми заробітної плати зазначено однією сумою за рік без розшифрування по місяцях та не зазначено назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, що у свою чергу і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 11.02.2022 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1732/22 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ст. 262 КАС України.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 03.10.2021 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказана пенсія обчислена із заробітної плати з 01 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку у розмірі 1934,00 гривень.

Не погодившись з розміром призначеного розміру пенсії, позивачка 17.11.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про перерахунок пенсії з дати призначення у зв`язку з наданими додатковими документами.

До заяви надано, зокрема, довідки про заробітну плату від 16.07.2021 року №Х-639/24.03-01, видану відділом інформації та використання документів ліквідованих установ (трудовим архівом) Миколаївської міської ради, за період роботи на фірмі Зорі над бугом протягом квітня 1991 року - липня 1992 року та від 29.06.1999 року № 56, видану товариством з обмеженою відповідальністю Обрядові послуги, за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року.

Рішенням від 22.11.2021 року за №100 відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком у зв`язку з додатково наданими документами згідно із заявою від 17.11.2021 року.

Вказане рішення мотивоване тим, що управлінням не була прийнята до уваги довідка про заробітну плату за період його роботи з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка була видана ТОВ Обрядові послуги від 29.06.1999 року №56, оскільки вона не відповідає встановленій формі додатку 5 Порядку № 22-1, а саме суми заробітної плати зазначено однією сумою за рік без розшифрування по місяцях та не зазначено назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Не погодившись з відмовою Головного управління ПФУ в Миколаївській області в проведенні перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Основним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі по тексту - Закон №1058-IV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умов набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За положеннями статті 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених приписів, Законом чітко визначено, що для обчислення пенсії відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. Однак, за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згадана норма права, яка регламентує порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, не дозволяє пенсійному органу не враховувати при визначенні заробітної плати період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року, а лише дозволяє оптимізувати його шляхом виключення періоду до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Тобто, заробітна плата за період до 01 липня 2000 року може бути врахована Пенсійним фондом при обчисленні пенсії за бажанням пенсіонера або у разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців.

Судом встановлено, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 виявила бажання, щоб для обчислення її пенсії було враховано заробітну плату за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року.

Інформацію про заробітну плату позивачки за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року страхового стажу містить довідка № 56 від 29.06.1999 року, що видана товариством з обмеженою відповідальністю Обрядові послуги.

При цьому, у вказаній довідці відображені достовірні відомості щодо нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати за період 1993-1997 років, що підтверджується відповідною довідкою від 29.06.1999 року № 56.

Разом з тим, відповідачем довідку ТОВ Обрядові послуги від 29.06.1999 року №56 не взято до уваги, оскільки вона не відповідає встановленій формі додатку 5 Порядку № 22-1, а саме суми заробітної плати зазначено однією сумою за рік без розшифрування по місяцях та не зазначено назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

З аналізу наведених положень законодавства слідує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 527/1655/17.

У справі яка розглядається, факт перебування позивача у трудових відносинах у період 1993-1997 років в ТОВ Обрядові послуги у посадових осіб пенсійного органу сумнівів не викликав.

При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в довідці, ТОВ Обрядові послуги від 29.06.1999 року №56 матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась і відкликана не була.

Відмовляючи позивачці врахувати спірну довідку, пенсійний орган не навів жодного обґрунтування - розбіжність даних, невідповідність записам у трудовій книжці, наявність інших доказів, які б спростовували зміст довідки, тощо.

Суд зауважує, що довідка від 29.06.1999 року №56, видана відповідно до вимог щодо ведення бухгалтерського обліку та звітності, містить всі необхідні реквізити, підписана уповноваженою особою, скріплена печаткою.

При цьому, суд зазначає, що ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі.

Так, згідно з абз. 1 та 2 ч. 3 п. 2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

На підставі пункту 2.10 цього ж Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Водночас, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей.

Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах по нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Відтак, наведене вище свідчить про наявність підстав для врахування періоду з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю Обрядові послуги від 29.06.1999 року № 56 при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, адже наявні усі визначені для цього передумови.

Крім того, суд зауважує, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії, або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону № 1058.

Довідка № 56 від 29.06.1999 року надійшла до Управління 17.11.2021 року, тобто в межах трьох місяців із дня подання позивачкою заяви про призначення пенсії (03.10.2021 року).

Таким чином, відповідач зобов`язаний переглянути визначений ним розмір пенсії з дати її призначення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, яка нараховувалася ОСОБА_1 за час роботи в ТОВ Обрядові послуги згідно довідки про заробітну плату від 29 червня 1999 року за №56, видану ТОВ Обрядові послуги, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що предметом спору у даній адміністративній справі є саме протиправні дії щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки товариства з обмеженою відповідальністю Обрядові послуги від 29.06.1999 року № 56, а не питання призначення пенсії, оскільки як було встановлено судом в процесі розгляду справи, з 03.10.2021 року позивачці уже призначено пенсію за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, відповідно до довідки ТОВ Обрядові послуги від 29 червня 1999 року за №56 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.10.2021 року з урахуванням довідки ТОВ Обрядові послуги від 29 червня 1999 року за №56 з урахуванням періоду з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року та виплатити відповідну суму різниці.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року, відповідно до довідки ТОВ Обрядові послуги від 29 червня 1999 року за №56.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.10.2021 року з урахуванням довідки ТОВ Обрядові послуги від 29 червня 1999 року за №56 з урахуванням заробітної плати з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року та виплатити відповідну суму різниці.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 08.06.2022 року.

Суддя Г. В. Лебедєва