Справа № 440/405/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/405/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Накісько Т.А.,

представника позивача - Панченко О.О.,

представника відповідача - Шимки М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 34000,00 грн.

Вказана позовна заява зареєстрована канцелярією суду 10.01.2022 за вх.№1402/22.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 №, оскільки наказ про проведення фактичної перевірки від 10.11.2021 №2798-П не містить посилань на будь-які повідомлення/інформацію про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки. Таким чином, в наказі від 10.11.2021 №2798-П відсутні визначені у п. 80.2 ст. 80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки. Причини не допуску до проведення фактичної перевірки були викладені у листі вих.№87 від 17.11.2021, з яким було ознайомлено заступника начальника відділу Бакун С.А., про що свідчить підпис останнього у вказаному листі. Під час розгляду заперечення на акт перевірки в приміщенні ГУ ДПС у Полтавській області присутні перевіряючі підтвердили той факт, що їх не допустили до перевірки, проте вони її провели в приміщенні ГУ ДПС у Полтавській області з використанням баз даних, які є в розпорядженні відповідача, наприклад, база даних ДПС України АІС "Податковий блок" розділу "Почекова інформація РРО". Отже, вказані дії перевіряючих не можна назвати проведенням фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Поряд з цим, позивач 09.02.2021 не здійснювала реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв без наявності ліцензії, оскільки термін дії наявних у неї ліцензій на роздрібну торгівлю тютюновими виробами №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021 та на роздрібну торгівлю алкогольними напоями №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021. При цьому, 09.02.2021 це останній день дії ліцензій, а відповідно реалізація тютюнових виробів та алкогольних напоїв в цей день не є порушенням чинного законодавства.

Ухвалою суду від 17.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/405/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до наказу ГУ ДПС у Полтавській області №2798-П від 10.11.2021 "Про проведення фактичної перевірки", на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України та направлень від 16.11.2021 №4196, №4197 проведено фактичну перевірку кафетерію "Оскар", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, наявності ліцензій. Перевірку проведено з відома представника ФОП ОСОБА_1 - Міндіашвілі А.В. (відповідно до довіреності від 19.11.2015 №НАС 420656, зареєстровано в Реєстрі за №2074). У зв`язку з відмовою від підписання направлень на перевірку представником ФОП ОСОБА_1 управлінням складено акт №526/16-31-09-02 від 17.11.2021. За наслідками перевірки складено акт №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 "Про результати фактичної перевірки". Перевіркою виявлено факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявної ліцензії. Згідно баз даних ДПС України АІС "Податковий блок" "Почекова інформація РРО" встановлено, що в перевіряємий період у кафетерії "Оскар" ФОП ОСОБА_1 здійснена роздрібна торгівля тютюновими виробами та алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії. Термін дії ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021 та на роздрібну торгівлю алкогольними напоями №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021. Таким чином, останнім днем дії ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами ФОП ОСОБА_1 з початком дії 09.02.2020 є 08.02.2021. При цьому, 09.02.2021 не включається до терміну дії ліцензій, оскільки використання прийменника "до" не передбачає включення дати, яка стоїть після прийменника, до вказаного проміжку часу. Відтак, 09.02.2021 ФОП ОСОБА_1 здійснювалася торгівля без наявності відповідних ліцензій, чим порушено вимоги ч. 20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР /а.с. 91-93/.

У відповіді на відзив на позовну заяву, що надійшла до суду 11.02.2022, позивач наполягає на порушенні контролюючим органом порядку проведення податкової перевірки. Вказує, що акт про результати фактичної перевірки від 19.11.2021 №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 є недопустимим доказом, оскільки складений в порушення порядку, встановленого Податковим кодексом України. Зазначає, що станом на 09.02.2021 строк дії ліцензій позивача не закінчився і з цим навіть фактично погодився відповідач, враховуючи те, на яку практику він посилався у відзиві на позовну заяву /а.с. 130-133/.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2022 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.06.2022 заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця 25.12.2001, номер та дата запису в ЄДР про включення відомостей про ФОП 0000559 від 05.06.2006, одним з видів діяльності ФОП є "47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами" /а.с. 10/.

З метою здійснення підприємницької діяльності позивач оформила в контролюючому органі відповідні ліцензії, а саме:

- ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, реєстраційний №1900189, з терміном дії з 09.02.2019 до 09.02.2020 /а.с. 19-20/;

- ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №1900205, з терміном дії з 09.02.2019 до 09.02.2020 /а.с. 21-22/.

Також, позивач оформила в контролюючому органі наступні ліцензії, а саме:

- ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, реєстраційний №2000207, з терміном дії з 09.02.2020 до 09.02.2021 /а.с. 25-26/;

- ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №2000236, з терміном дії з 09.02.2020 до 09.02.2021 /а.с. 23-24/.

У подальшому, позивач оформила в контролюючому органі наступні ліцензії, а саме:

- ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, реєстраційний №2100206, з терміном дії з 10.02.2021 до 10.02.2022 /а.с. 29-30/;

- ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №2100229, з терміном дії з 10.02.2021 до 10.02.2022 /а.с. 27-28/.

10.11.2021 ГУ ДПС у Полтавській області винесено наказ №2798-П "Про проведення фактичної перевірки", в якому наказано провести з 11.11.2021 фактичну перевірку тривалістю 10 діб ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за місцем фактичного провадження діяльності, а саме, АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України /а.с. 102/.

16.11.2021 ГУ ДПС у Полтавській області оформлені направлення на перевірку №4196 та №4197 /а.с. 103-104/.

17.11.2021 посадовими особами контролюючого органу складено акт відмови від підписання (ознайомлення) направлень на проведення фактичної перевірки №526/16-31-09-02, в якому зафіксовано, що представник ФОП ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 відмовилася від підписання направлень на перевірку та отримання копії наказу від 10.11.2021 №2798-П /а.с. 110-111/.

У подальшому, посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82, ст.81 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 10.11.2021 №2798-П, направлень на перевірку від 16.11.2021 №4196, №4197 проведено фактичну перевірку кафетерію "Оскар", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) /а.с. 102-104/.

В ході перевірки встановлено порушення платником податків вимог ч. 20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Так, за змістом акту фактичної перевірки №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 /а.с. 105-108/ перевіркою встановлено факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв без наявності ліцензії. Згідно баз даних ДПС України АІС "Податковий блок" розділу "Почекова інформація РРО" встановлено, що в перевіряємий період у кафетерії "Оскар" ФОП ОСОБА_1 здійснена роздрібна торгівля тютюновими виробами та алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями. Термін дії ліцензій на роздрібну торгівлю тютюновими виробами №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021, на роздрібну торгівлю алкогольними напоями №2000207 від 09.02.2020 до 09.02.2021. Термін дії наступних ліцензій (як зазначено вище) з 10.02.2021. Таким чином, 09.02.2021 здійснювалася торгівля без наявності відповідних ліцензій, чим порушено вимоги ч. 20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", згідно з якими роздрібна торгівля тютюновими виробами та алкогольними напоями може здійснюватися СГД всіх форм власності за наявності у них ліцензії.

Від підписання акту №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 та отримання його примірника представник ФОП ОСОБА_1 за довіреністю Міндіашвілі А.В. відмовилася, про що 19.11.2021 складено акт про неможливість вручення (відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника) акта фактичної перевірки та його підписання №532/16-31-09-01 /а.с. 112/.

Не погодившись з висновками акту №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 19.11.2021, ФОП ОСОБА_1 подала до контролюючого органу письмові заперечення на вказаний акт /а.с. 44-51/.

За результатами розгляду заперечення до акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Полтавській області листом від 17.12.2021 №8806/16-31-09-02 повідомило ФОП про те, що наведені в запереченнях обґрунтування ніяким чином не впливають на обґрунтованість висновків акту перевірки від 19.11.2021 №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 /а.с. 61-64/.

На підставі висновків акту фактичної перевірки №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 ГУ ДПС у Полтавській області згідно податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 № застосувало до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції на суму 34000,00 грн а.с. 71-72/.

Не погодившись з правомірністю винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 №, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначає ст. 80 ПК України.

Так, згідно з п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Пунктом 80.5 ст. 80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених ПК України.

Як слідує зі змісту наказу від 10.11.2021 №2798-П "Про проведення фактичної перевірки", фактична перевірка, за результатами якої контролюючим органом прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, вмотивована пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, який підставою для проведення фактичної перевірки визначає здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, як самостійну обставину, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією контролюючого органу, оскільки за умовами пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України в спірному випадку підставою для проведення фактичної перевірки мала бути саме наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

На переконання суду, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України виключає можливість проведення фактичної перевірки платника податків щодо здійснення ним функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального за відсутності інформації про порушення ним вимог законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для проведення фактичної перевірки ФОП слугувала інформація про порушення платником податків вимог законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У наказі на проведення фактичної перевірки від 10.11.2021 №2798-П відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ФОП вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти порушення позивачем вимог законодавства.

Поряд з цим, суд зауважує й на відсутність посилань контролюючого органу на конкретні документи, які б підтверджували порушення позивачем вимог податкового законодавства, й у доповідній записці Управління контролю за підакцизними товарами від 10.11.2021 за №2251/16-31-09-01-20 щодо проведення фактичної перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 з метою недопущення незаконного обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів та палива, виявлення фактів торгівлі фальсифікованою продукцією /а.с. 96/.

Згадки про доповідну записку Управління контролю за підакцизними товарами від 10.11.2021 за №2251/16-31-09-01-20 наказ від 10.11.2021 №2798-П не містить /а.с. 102/.

Резюмуючи викладене, суд доходить висновку, що у цій справі ГУ ДПС у Полтавській області не довело наявності підстав в розумінні пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України під час прийняття наказу для проведення фактичної перевірки належного ФОП ОСОБА_1 кафетерію "Оскар", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки ФОП, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

Окрім того, суд зауважує, що за змістом наказу про призначення фактичної перевірки, в останньому наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності.

Однак, в ході судового розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що перевіряючі не були допущені представником ФОП за довіреністю до проведення такої перевірки 11.11.2021 та 17.11.2021 і фактично перевірка була здійснена ними у приміщенні контролюючого органу шляхом дослідження баз даних ДПС України АІС "Податковий блок" "Почекова інформація РРО".

При цьому, аналізуючи положення ст. 75, 80 ПК України суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це кореспондується із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Однак, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Із врахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої.

Поміж іншого, слід зазначити, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Оскільки судовим розглядом було встановлено допущення контролюючим органом порушення вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки позивача, то такі порушення тягнуть протиправність рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.

Таким чином, на думку суду, незаконність перевірки, проведеної відповідачем, є підставою для визнання протиправним і прийнятого за результатами такої перевірки податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 №.

Водночас, з приводу посилань відповідача на порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", суд вважає за доцільне зазначити, що цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.

Дія цього Закону не поширюється на роздрібну торгівлю винами столовими, крім випадків, передбачених цим Законом, а також на виробництво вин виноградних і плодово-ягідних, напоїв медових, наливок і настоянок, виготовлених громадянами в домашніх умовах для власного споживання.

Статтею 16 Закону №481/95-ВР встановлено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Частиною 20 ст. 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частиною 1 ст. 17 Закону №481/95-ВР визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Стаття 1 Закону №481/95-ВР визначає, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

За змістом статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Таким чином, Законом №481/95-ВР лише встановлюється, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік. При цьому, Закон №481/95-ВР не визначає з якої дати суб`єкт господарювання набуває право на здійснення ліцензійної господарської діяльності та якою датою закінчується цей термін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609 затверджений Перелік органів ліцензування, до яких відносяться територіальні органи ДПС.

Крім того, наказом Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 №213 затверджені Рекомендації щодо організації роботи головних управлінь ДФС України із приймання документів та видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою здійснення підприємницької діяльності позивач оформила в контролюючому органі відповідні ліцензії, а саме: - ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, реєстраційний №2000207, з терміном дії з 09.02.2020 до 09.02.2021 /а.с. 25-26/; - ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №2000236, з терміном дії з 09.02.2020 до 09.02.2021 /а.с. 23-24/.

При цьому, термін дії в ліцензіях позивача визначений не як надання права роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами терміном на один рік, оскільки у даному випадку виникає необхідність визначати дату або подію, з якої ліцензії діють, а визначені дати початку та закінчення дії ліцензій - з 09.02.2020 до 09.02.2021.

Враховуючи викладене, суд вважає неможливим застосування щодо визначення строку дії ліцензій положень статті 254 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Статтями 251, 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Натомість, відповідно до ліцензій позивача №2000207 та №2000236, у них зазначаються терміни їх дії, тобто встановлений певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Враховуючи, що в ліцензіях позивача зазначений термін їх дії з 09.02.2020 до 09.02.2021, суд вважає, що органом, якій видав ліцензії надано право суб`єкту господарювання здійснювати ліцензійну діяльність, а саме, роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами починаючи з 09.02.2020 до 09.02.2021 включно. Судом враховано, що оскільки дата закінчення строку поєднана з прийменником "до", то така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У такому випадку ліцензійні дії суб`єкта господарювання в період визначений в ліцензії є правомірними, тобто такими, які дозволені відповідним суб`єктом владних повноважень.

Суд також враховує, що ст. 4 ПК України визначені основні принципи податкового законодавства, одним з яких є презумпція правомірності рішень платника податку (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Зазначений принцип застосовується у тому числі в правовідносинах щодо оскарження рішень контролюючих органів (ст. 56 ПК України).

Пунктом 56.21 ст. 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Також суд враховує, що позивач як платник податків діяла добросовісно. Зокрема, враховуючи, що дія ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами №2000207 та №2000236 встановлена до 09.02.2021, ФОП ОСОБА_1 звернулась із відповідними заявами про видачу нових ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Як свідчать матеріали справи, за результатами поданих заяв позивачу були видані нові ліцензії, а саме: - ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, реєстраційний №2100206, з терміном дії з 10.02.2021 до 10.02.2022 /а.с. 29-30/; - ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №2100229, з терміном дії з 10.02.2021 до 10.02.2022 /а.с. 27-28/.

З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що відповідач під час розгляду даної справи також не довів належними та допустимими доказами фактичне допущення ФОП ОСОБА_1 порушення вимог ч. 20 ст. 15 Закону №481/95-ВР, та, як наслідок, не підтвердив правомірності винесення контролюючим органом відносно останньої спірного податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи в сукупності вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 повністю шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 20.12.2021 №.

При прийнятті рішення судом враховані правові висновки Верховного Суду, сформовані у справі №120/1431/20-а (постанова від 16.09.2021), у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020), у справі №815/4128/16 (постанова від 30.01.2019) та у справі №815/1871/16 (постанова від 18.04.2019).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн /а.с. 8/.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 992,40 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача ФОП ОСОБА_1 у справі №440/405/22 здійснювалося адвокатом Панченко О.О. на підставі ордеру серії ВІ №1073588 про надання правничої (правової) допомоги ФОП ОСОБА_1 , який виданий Адвокатським бюро "Олени Панченко" /а.с. 9/.

ОСОБА_3 (свідоцтво №471, видане Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 27.06.2006) включена до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/12944).

До суду надано договір №01-26/11/21 про надання правничої допомоги від 26.11.2021 /а.с. 74-75/, за умовами якого Адвокатське бюро "Олени Панченко", керівником якого є Панченко О.О., приймає на себе обов`язки щодо: 1) попереднього опрацювання матеріалів, наданих клієнтом ФОП ОСОБА_1 , підготовки правової позиції у справі в суді першої інстанції; 2) підготовка заперечення на акт про результати фактичної перевірки від 19.11.2021 №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 ; 3) підготовка позовної заяви до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яке буде прийняте за наслідками складеного акту про результати фактичної перевірки від 19.11.2021 №9652/16-31-09-01/ НОМЕР_1 , обговорення позову з клієнтом та внесення виправлень, доповнень за бажанням клієнта; 4) підготовка до ведення справи в суді першої інстанції; 5) пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; 6) усних консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом в суді першої інстанції; 7) складання запитів, заяв, пояснень, клопотань в процесі підготовки та ведення справи в суді першої інстанції; 8) представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції. Клієнт зобов`язаний надавати Адвокатському бюро всю інформацію і документацію, необхідну для виконання ним умов даного договору, у противному випадку Адвокатське бюро не несе відповідальності за якість своєї роботи.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу за годину роботи становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, але не більше 12000,00 грн за виконання робіт, визначених в пункті 1.1 даного договору.

Представником позивача надано до суду рахунок на оплату послуг з надання правничої допомоги від 29.12.2021 №85/21, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору №01-26/11/21 про надання правничої допомоги від 26.11.2021 станом на 04.01.2022 та акт приймання-передачі наданої правової допомоги згідно договору №01-26/11/21 про надання правничої допомоги від 26.11.2021, за змістом яких розмір компенсації витрат на правничу допомогу відповідно до умов договору №01-26/11/21 про надання правничої допомоги від 26.11.2021 становить 12000,00 грн /а.с. 76-78/.

Оплата позивачем адвокату Панченко О.О. коштів у сумі 12000,00 грн підтверджується платіжним дорученням від від 04.01.2022 /а.с. 79/.

При цьому, суд зауважує, що у зазначеному дорученні в графі "призначення платежу" чітко вказано, що оплата коштів проведена платником ОСОБА_1 саме за надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №01-26/11/21 від 26.11.2021.

Дослідивши всі вказані документи суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За вкладених обставин, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, заперечення відповідача, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код ВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 20 грудня 2021 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код ВП 44057192) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 червня 2022 року.

Суддя О.В. Гіглава