Справа № 260/3798/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/3798/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника відповідача - Гончарук А.Р.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3,м. Ужгород,Закарпатська область,88000) про визнання незаконним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, як учасник бойових дій (АТО), 21 листопада 2019 року звернувся до Ужгородського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1, 4185 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , з подальшою передачею у власність, до заяви були додані всі необхідні документи. Позивач вказує, що 24 липня 2020 року з мережі Інтернет (Фейсбук) він дізнався, що пунктом 1.14. Рішення L сесії VII скликання від 23 липня 2020 року № 2067 Ужгородської міської ради дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність на цю ж саму земельну ділянку, але вже площею 1, 3000 га для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій, надано громадянці ОСОБА_2 . При цьому у мережі Інтернет були оприлюднені проект Рішення і графічні матеріали, які підтверджували, що йдеться про саме ту земельну ділянку, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо якої позивачеві було відмовлено. Позивач зазначає, що обидва рішення оскаржуються у судовому порядку (подана касаційна скарга на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного суду від 08 липня 2021 року по справі № 260/2791/20). В подальшому, 23 жовтня 2020 року (під час розгляду справи №260/2791/20 Закарпатським окружним адміністративним судом) позивач повторно звернувся до Ужгородської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо тієї ж земельної ділянки. Рішенням II сесії VIII скликання № 123 від 23 лютого 2021 року (п. 2.44) позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 на підставі висновку управління містобудування та архітектури - ділянка відноситься до рекреаційної зони озеленення загального користування, що не відповідає містобудівній документації. Позивач наголошує, що дії відповідача щодо відмови у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 (п. 2.44 Рішення II сесії VIII скликання № 123 від 23 лютого 2021 року) є незаконним і необґрунтованим, таким, що суперечить вимогам ст. ст. 19, 24 Конституції України, п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України і порушують конституційні права позивача. Позивач вказує, що йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4185 га для ведення особистого селянського господарства в кінці вул. Оноківської на підставі висновку управління містобудування та архітектури, оскільки ділянка відноситься до рекреаційної зони озеленення загального користування, що не відповідає містобудівній документації. Однак, рішенням відповідача від 23 липня 2020 року дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність на цю ж саму земельну ділянку, але вже площею 1,3000 га, для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій надано, без висновку управління містобудування та архітектури, гр. ОСОБА_2 (п. 1.14). Позивач звернувся до Ужгородського міського голови за роз`ясненнями розбіжностей у мотивації рішень трьох сесій міської ради, на яку отримав відповідь № 98/03-23 від 12 березня 2021 року, яка нічого не прояснила. Вважаючи п. 2.44 рішення відповідача від 23.02.2021 року протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити такі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що відповідно до пункту 2.44 рішення II сесії Ужгородської міської ради VIII скликання №123 від 23.02.2021 року позивачеві було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 на підставі висновку управління містобудування та архітектури - ділянка відноситься до рекреаційної зони озеленення загального користування, що не відповідає містобудівній документації. Відповідно до викопіювання з містобудівної документації, а саме детального плану території, обмеженої вулицями Об`їзної дороги, Доманинською та каналом, затвердженого рішенням L сесії Ужгородської міської ради VII скликання № 2046 від 23.07.2020 року, відповідна земельна ділянка знаходиться в зоні території озеленень загального користування. Таким чином, представник відповідача зазначає, що надання позивачеві земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в даному районі суперечить містобудівній документації, тому підставою відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в даному випадку є саме невідповідність містобудівній документації відповідно до ст. 118 Земельного кодексу. Враховуючи викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.10.2020 року, згідно якої на підставі п. 14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2999га, яка розташована по АДРЕСА_2 з подальшою передачею у власність (а.с. 7).

До заяви позивач надав: копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування об`єкта та площа земельної ділянки, посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до пункту 2.44 рішення II сесії Ужгородської міської ради VIII скликання № 123 від 23.02.2021 року «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» гр. ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 на підставі висновку управління містобудування та архітектури - ділянка відноситься до рекреаційної зони озеленення загального користування, що не відповідає містобудівній документації (а.с. 8).

Вважаючи протиправним пункт 2.44 рішення II сесії Ужгородської міської ради VIII скликання № 123 від 23.02.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить суд скасувати пункт 2.44 зазначеного рішення та зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.10.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2999 га, яка розташована по АДРЕСА_2 з подальшою передачею у власність.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7. ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З системного аналізу вище вказаних правових норм вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до викопіювання з містобудівної документації, а саме: детального плану території, обмеженої вулицями Об`їзної дороги, Доманинською та каналом, затвердженого рішенням L сесії Ужгородської міської ради VII скликання № 2046 від 23.07.2020 року - відповідна земельна ділянка, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, знаходиться в зоні території озеленень загального користування (а.с. 35).

Управління містобудування та архітектури, розглянувши копії документів наданих відділом землекористування відповідно до протоколу № 4 засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, містобудування та архітектури від 23.12.2020, щодо задоволення клопотань згідно листа №21- 16/221 від 28.12.2020 - повідомило наступне: по зверненню гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 - згідно ДПТ, обмеженої вулицями Об`їзною дорогою, Доманинською та каналом (затверджено рішенням № 2046 від 23.07.2020) територія зазначена заявником відноситься до рекреаційної зони озеленення загального користування (Р-3), що не відповідає містобудівній документації (а.с. 45-46).

З огляду на наведене, враховуючи докази наявні в метеріалах справи, суд приходить висновку, що надання позивачеві земельної ділянки, зазначеної в поданій заяві від 23.10.2020 року, для ведення особистого селянського господарства в даному районі суперечить містобудівній документації.

Таким чином, підставою прийняття оскаржуваного позивачем Рішенням II сесії VIII скликання № 123 від 23 лютого 2021 року (п. 2.44), згідно якого відмовлено у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - слугувало невідповідність місця розташування об`єкта містобудівній документації, згідно вимог ст. 118 Земельного кодексу.

Згідно ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" закріплено розуміння детального плану, а саме: детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Таким чином, генеральний план населеного пункту та детальний план є містобудівною документацією в розумінні норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що встановляє, в тому числі, функціональне призначення земель відповідної території.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №392/1004/17 місце розташування земельних ділянок повинно відповідати генеральному плану населеного пункту. На його основі розробляються план зонування території. Зазначена документація розробляється відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У разі невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) генеральному плану, не безпідставним буде стверджувати, що йдеться про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Приймаючи рішення з питань земельних відносин щодо земельних ділянок, яких стосується вказана містобудівна документація, орган місцевого самоврядування повинен обов`язково враховувати положення такої документації.

Враховуючи вище викладене, оскільки спірна земельна ділянка згідно з містобудівною документацією відноситься до території озеленення загального користування, відтак це не відповідало поданому в клопотанні (заяві) цільовому призначенню земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність прийнятого ним рішення.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається в позовній заяві на п. 2.24 рішення ХLIV сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13.02.2020 року № 1901 та п. 1.14 рішення L сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 23.07.2020 № 206.

Однак, суд констатує, що п. 2.24 рішення ХLIV сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13.02.2020 року № 1901 та п. 1.14 рішення L сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 23.07.2020 № 206 - не є предметом розгляду в межах даної адміністративної справи, натомість вказані рішення оскаржувалися позивачем в адміністративній справі №260/2791/20.

Зокрема, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року по справі №260/2791/20, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, позивачеві у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на касаційне оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2791/20, а касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №260/2791/20 - повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в межах даної адміністративної справи, предметом оскарження якої є Рішення II сесії VIII скликання № 123 від 23 лютого 2021 року (п. 2.44), суд не може надавати оцінку рішенням, які були предметом оскарження в межах адміністративної справи №260/2791/20.

Крім того, суд зауважує, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність чи користування з підстав, визначених законом.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03 квітня 2019 року у справі 509/4722/16-а та від 29 серпня 2019 року у справі №540/2441/18.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання незаконним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 07.06.2022 року.