Справа № 380/9675/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

справа №380/9675/21

провадження № П/380/9815/21

зал судових засідань № 3

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника відповідача Дубаневича О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Недержавної некомерційної професійної організації «Національної асоціації адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Львівської області про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (місцезнаходження: 01103, м.Київ, бульвар Дружби Народів, 28, ) (далі відповідач, НАЗК), в якому просить:

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо визначення ОСОБА_1 суб`єктом декларування, а саме особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо повідомлення від 11.05.2021 №47-02/31119/21 ОСОБА_1 про неподання ним декларації за 2020 рік;

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції, визнання обов`язку ОСОБА_1 подати декларацію особи, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку визначеному частиною першою ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач на його адресу скерував Повідомлення про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 11.05.2021 №47-02/31119/21. Позивач вважає, що в нього нема статусу особи, яка відповідає визначенню суб`єкта декларування, тому відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» на нього не поширюється дія цього Закону. Повідомлення відповідача адресоване позивачу як фізичній особі, а не як суб`єкту декларування, що свідчить про те, що посадові особи НАЗК не ідентифікували його як особу, що має подавати декларацію. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає таких органів адвокатського самоврядування як конкурсна та дисциплінарна комісія. Відтак позивач вважає, що діяльність адвокатури не є пов`язаною з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, і державні органи не можуть втручатися в її роботу, а тому на членів КДКА не поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в частині можливості віднесення їх до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Позивач зазначає, що направлення йому повідомлення з вимогою про подання декларації за 2020 рік прямо суперечить положенням ч.1 ст.1, підпункту «в» пункту 2 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також позивач зазначає, що повідомлення підписане в.о. керівника управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК ОСОБА_2 , проте таке повідомлення не містить інформації про повноваження особи на його підписання. Тому позивач вважає, що у в.о. керівника управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК відсутні повноваження щодо інформування його про неподання декларації за 2020 рік, а також зобов`язати подати таку декларацію.

Ухвалою від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Недержавну некомерційну професійну організацію «Національної асоціації адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, ) та Раду адвокатів Львівської області (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 6/8, ).

Від Національної асоціації адвокатів України до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що розширене тлумачення Закону України «Про запобігання корупції» в частині віднесення голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури до суб`єктів, визначених п. п. «в» п.2 ч.1 ст.3 Закону може суперечити принципу правової визначеності та покликається на роз`яснення НАЗК. Свою позицію третя особа підтверджує покликанням на законопроекти, якими пропонується внести зміни в зазначений Закон.

Ухвалою від 07.07.2021 суд задовольнив клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Судові засідання в адміністративній справі №380/9317/21 проводились в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за участю представника відповідача поза межами приміщення суду.

Відповідач 15.07.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що позивач здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 10.03.2010 Львівською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури у Раді адвокатів у Львівській області. ОСОБА_1 є членом Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Львівської області. Зазначає, що члени дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тому вони зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством (тобто декларацію типу «щорічна»).

Однак, позивач не подав у визначений законом строк щорічну декларацію за 2020 рік, що і стало підставою для скерування йому Повідомлення про факт неподання декларації за 2020 рік, в якому вказано, про необхідність її подання протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення. Крім того, відповідач вважає доводи позивача щодо підписання Повідомлення неуповноваженою на те особою, а саме керівником управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК, безпідставними та надуманими, оскільки відповідно до Положення про Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя затвердженого наказом Національного агенства від 26.03.2020 №117/20 в структуру Управління входить відділ контролю за своєчасністю подання декларацій. Відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою від 15.09.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Від третьої особи - Ради адвокатів Львівської області пояснень щодо позову не надходило.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Треті особи участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1642 від 10.03.2010, виданого на підставі рішення атестаційної палати Львівської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.03.2010 №2.

Також ОСОБА_1 є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України.

Національне агентство з питань запобігання корупції сформувало Повідомлення від 11.05.2021 №47-02/31119/21 про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК ОСОБА_3 .

Із Повідомлення слідує, що відповідно до частини другої статті 51-2 Закону України «Про запобігання корупції» за результатами контролю щодо своєчасності подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 не подано щорічну декларацію за 2020 рік.

Також у Повідомленні зазначено про обов`язок ОСОБА_1 подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування протягом десяти днів з дня отримання Повідомлення.

Не погодившись із вказаним Повідомленням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на думку позивача дії НАЗК щодо визначення його як суб`єкта декларування, а саме особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повідомлення його про неподання декларації за 2020 рік та те, що він повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» є протиправними.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №1700-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Підпунктом «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону «Про запобігання корупції» передбачено, що особами, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Приписи ст. 4 Закону №1700-VII визначають, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Правову основу діяльності НАЗК становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

За правилами ч. 1 ст. 51-1 Закону України №1700-VII Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Відповідно до п. 5-1 ч. 1 ст. 12 Закону України №1700-VII НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, зокрема: отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Частиною 2 ст. 51-2 Закону №1700-VII передбачено, що якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно НАЗК письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Також, НАЗК має право проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону, у тому числі, щодо своєчасності подання декларації.

Крім того якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону.

Таким чином особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону №1700-VII, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається НАЗК. При цьому представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, охорони здоров`я (крім керівників закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня), освіти (крім керівників вищих навчальних закладів та їх заступників), науки (крім президентів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, перших віце-президентів, віце-президентів та головних учених секретарів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, інших членів Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук, обраних загальними зборами Національної академії наук України та національних галузевих академій наук відповідно, керівників науково-дослідних інститутів та інших наукових установ), культури, мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті, фізичної культури, спорту, національно-патріотичного виховання, військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб рядового складу, військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військовослужбовців молодшого офіцерського складу військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, крім військовослужбовців, які проходять військову службу у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Суд зазначає, що позивач займається адвокатською діяльністю на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1642 від 10.03.2010, виданого на підставі рішення атестаційної палати Львівської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.03.2010 №2.

Також, як встановлено судом, позивач є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України.

Позивач вважає, що направлення йому повідомлення з вимогою про подання декларації за 2020 рік прямо суперечить ч.1 ст. 5 Закону України «Про адвокатуру», оскільки до органів адвокатського самоврядування належать в тому числі, кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури.

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (надалі Закон №5076-VI).

Відповідно до ст. 5 Закону №5076-VI, адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб та держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України незалежність адвокатури гарантується.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною 10 ст. 50 цього ж Закону кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури.

Управлінням проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя встановлено, що ОСОБА_1 не подано щорічну декларацію за 2020 рік.

Зі змісту Повідомлення від 11.05.2021 випливає, що про факт неподання декларації повідомлено позивача відповідно до частини 2 статті 51-2 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того суд встановив, що НАЗК листом від 22 березня 2021року № 113-02/15337/21 проінформувало Голову Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сергія Вилкова, що члени Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури є суб`єктами на яких поширюється дія Закону, з метою запобігання уникненню ними вчинення правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України. Аналогічний лист був направлений Голові кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області Любомиру Стрепку.

З огляду на зміст застосованих відповідачем статей слідує, що за фактом неподання декларації Національне агентство у порядку передбаченому ч.2 ст. 51-2 Закону направило Позивачу повідомлення про факт неподання декларації за 2020 рік, в якому вказало про необхідність її подання протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення. В даному випадку дії Національного агентства були націлені виключно на вжиття заходів необхідних для запобігання притягнення членів кваліфікаційно-дисциплінарних палат адвокатури до відповідальності передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України.

Вказані дії суд розцінює як такі, що на етапі направлення повідомлення не порушують права позивача. Зміст повідомлення є таким, що відповідач, як орган уповноважений на здійснення контролю за своєчасністю подання декларацій, лише повідомляє ОСОБА_1 про необхідність подачі декларації та попереджає про наслідки її неподачі взагалі чи протягом 10 днів з дня отримання повідомлення. Тобто, у позивача є межі розсуду та вибору поведінки, а саме подати декларацію, або не подавати з підстав, що зазначені ним у позові.

Питання щодо того чи є позивач особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування як член кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів та чи зобов`язаний подавати декларацію, може бути вирішено лише органами уповноваженими на складення адміністративного протоколу за несвоєчасну подачу декларації чи органом досудового розслідування при притягненні до кримінальної відповідальності в разі неподання декларації, якщо ці органи прийдуть до висновку, що він є суб`єктом декларування або прийдуть до протилежного висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом лише про захист саме порушеного його права, свободи чи інтересу, а не права, яке в майбутньому ймовірно може бути порушено з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного повідомлення на жодні конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать виключно про незгоду позивача з оскарженими діями відповідача та зі змістом Повідомлення, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Позивач не зазнав жодного втручання в свої права або реальної шкоди внаслідок формування та скерування Повідомлення відповідача, оскільки такі дії відповідача не спричинили впливу саме на позивача та його права.

Крім того, в разі притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності питання чи є він суб`єктом декларування буде вирішуватись безпосередньо компетентним судом при розгляді справи, а не при направленні позивачу повідомлення, яке він оскаржує у цій справі. Крім того, будь-яке рішення прийняте у справі не впливає на повноваження НАЗК щодо повідомлення уповноважених органів про факт неподачі чи несвоєчасної подачі позивачем декларації. На переконання суду, дії відповідача, що проявилися у направленні повідомлення не можуть жодним чином свідчити про порушення Національним агентством незалежності адвокатури, оскільки не стосуються питань функціонування адвокатури чи безпосередньої діяльності всіх адвокатів, здійснення ними захисту, представництва.

Щодо доводів позивача про відсутність повноважень у ОСОБА_3 на підписання повідомлення судом встановлено наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, повідомлення від 11.05.2021 (а.с.12), яке направлено позивачу, підписано в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя.

Згідно з Положенням, Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя є самостійним структурним підрозділом апарату Національного агентства. Згідно з розд. VI управління очолює керівник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою НАЗК. Керівник управління має заступника. У разі відсутності керівника Управління його обов`язки виконує заступник керівника Управління - керівник відділу контролю за своєчасністю подання декларацій, а у разі його відсутності - керівник відділу Управління відповідно до наказу Національного агентства, п.3 Розд. VI.

Відповідно до Положення про Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя керівник Управління в межах своїх повноважень, зокрема, підписує документи, види яких визначаються Інструкцією з діловодства в Національному агентстві від 03.03.2020 № 80/20.

Основним завданням управління є в тому числі здійснення підготовки письмових повідомлень суб`єктам декларування про факти неподання декларацій, п.3 ч.1 Розділу ІІІ Положення.

Повідомлення від 11.05.2021 підписано в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя ОСОБА_4 , за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у томі числі з електронним підписом, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечна виключно через те, що він має електронну форму.

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства суд зазначає, що повідомлення відповідає вимогам закону, містить необхідні реквізити, які дають змогу перевірити його справжність і цілісність, а саме - штрих код, QR- код, номер та дату реєстрації, ПІБ посадової особи, яка підписала документ за допомогою КЕП.

Отже, доводи адміністративного позову в цій частині спростовані матеріалами справи, застосованими норами права та позивач скористався правом на звернення до суду і його право не може бути обмежене, однак із врахуванням дійсних обставин справи судом не встановлено протиправності в діях відповідача.

Щодо покликання позивача на роз`яснення НАЗК, що викладені у листах від 17.02.2020 та від 21.03.2021, то суд зазначає таке.

Норма пп. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», викладена у редакції Закону України від 02.10.2019 №140-ІХ, який набрав чинності 18.10.2019.

У розрізі наведеного суд вважає помилковим покликання позивача на лист НАЗК від 19.02.2020 №620/0/1-20, в якому вказано, що розширене тлумачення Закону «Про запобігання корупції», а саме віднесення голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, голови та членів ВКДКА до суб`єктів, визначених пп. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, оскільки, мотиви цього листа засновані на рішенні Конституційного Суду України від 06.06.2019 №3-р/2019, неможливість застосування до спірних правовідносин якого пов`язано з викладенням норми пп. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» у редакції Закону України від 02.10.2019 №140-ІХ, який набрав чинності 18.10.2019. Крім того, лист не належить до нормативних актів, а відтак не має обов`язкового характеру, про що у ньому ж таки окремо зазначено.

Таким чином, оскаржувані позивачем дії НАЗК не містять ознак порушення прав позивача як особи, що здійснює адвокатську діяльність, а формування та скерування позивачу повідомлення є виконанням відповідачем свого обов`язку, встановленого ч. 2 ст. 51-2 Закону України «Про запобігання корупції», відтак не може бути підставою для висновку про порушення принципів діяльності адвокатури та адвоката зокрема.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Недержавної некомерційної професійної організації «Національної асоціації адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Львівської області про визнання протиправними дій необхідно відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіле не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Недержавної некомерційної професійної організації «Національної асоціації адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Львівської області про визнання протиправними дій відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 09.06.2022.

Суддя Р.І. Кузан