Справа № 500/1371/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1371/22

02 червня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 серпня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області з приводу виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особа, яка має медичний стаж не менше 30 років відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач отримала відповідь, що період роботи, де зазначено що період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта потребує уточнення, а саме, що ця посада відноситься до посад середнього медичного персоналу.

У наступній відповіді Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області на звернення позивача із долученням довідки з місця роботи, вона отримала відмову в зарахуванні відповідного стажу роботи до медичного стажу. Це пояснювалося тим, що довідку необхідно підтвердити первинними документами (наказами, відомостями про заробітну плату, штатний розпис, тощо.).

Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні страхового стажу періоду роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта неправомірною А також просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта і період навчання в медичному училищі з 01.09.1974р. - 01.07.1977р.

Ухвалою від 28.02.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

21 березня 2022 року ухвалою суду було залишено без руху позовну заяву та надано час для усунення недоліків, шляхом доплати судового збору у розмірі 760,0 грн.

31 березня 2022 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, а саме долучено до матеріалів справи оригінали квитанцій від 31.03.2022 року на суму 10,0 грн. та 750,0 грн.

Ухвалою суду від 06.02.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 16.05.2022 о 10:00 год.

16.05.2022 судове засідання було відкладено на 02.06.2022 о 10:45 год.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 01.06.2022. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянувши звернення позивачки щодо пенсійного забезпечення та щодо виплати грошової допомоги листами від 25.08.2021 №4940-4999/3-02/8-1900/21 та від 28.08.2021 №5046-5176/3-02/8-1900/21 повідомило, що станом на 01.10.2021, згідно матеріалів пенсійної справи у ОСОБА_1 недостатньо страхового стажу, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідач зазначає, що період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього мед Лаборанта та період навчання в медичному училищі з 01.09.1974 по 01.07.1977 вже зараховані до стажу позивача.

Пунктом 7.1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони цього не отримували, будь-яку пенсію при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати.

Відповідно до зазначеного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік).

Переліком передбачені, зокрема:

- лікарі та середній медичний персонал в лікарняних закладах, лікувально- профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах;

- провізори, фармацевти, лаборанти в аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях;

- лікарі та середній медичний персонал в медико-соціадьних експертних комісіях, бюро судово-медичної експертизи;

- лікарі та середній медичний персонал, які працюють у навчальних закладах у установах, перелічених у розділі « 1. Освіта» Переліку.

Перелік є вичерпним і застосовується тільки для осіб, які працюють в цих закладах і на зазначених посадах.

Згідно поданих 01.06.2017 документів для призначення пенсії за віком, а також актів перевірки стажу роботи, до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги можливо зарахувати наступні періоди:

з 28.07.1977 по 22.05.1979 - медсестра в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні;

з 30.05.1979 по 26.02.1985 - медсестра Відділкової лікарні ст. Тернопіль;

з 03.01.1996 по 31.05.2017 - лікар бактеріолог в Тернопільському обласному перинатальному центрі «Мати і дитина».

Період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього медлаборанта потребує уточнення, а саме що ця посада відноситься до посад середнього медичного персоналу.

Враховуючи зазначене, у позивача недостатньо страхового стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, тому підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були відсутні.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Позивач з 19.05.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV).

3 19 травня 2017 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 серпня 2020 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшла заява позивача, у якій вона просила виплатити 10 місячних пенсій.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.08.2021 року за № 4940-4999/3-02/8-1900/21 позивача повідомлено про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте у випадку подання уточнюючої довідки за період роботи з 01.07.1992 року по 02.01.1996 рік, питання призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій буде переглянуто.

17 серпня 2020 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшла заява позивача, у якій вона просила виплатити 10 місячних пенсій та довідка № 72 від 16.08.2021 року видана Комунальним некомерційним підприємством Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр Мати і дитина.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України | Тернопільській області від 28.08.2021 року за № 5046-5176/3-02/8-1900/21 позивача повідомлено про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з тих підстав, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 199І року №909 не передбачена посада середнього медичного лаборанта.

09 вересня 2020 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшла заява позивача, у якій вона просила об`єктивного розгляду та позитивного вирішення питання щодо виплатити 10 місячних пенсій.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.10.2021 року за № 5913-5659/3-02/8-1900/21 позивача повідомлено про здійснення перевірки та підтвердження первинними документами, чи відноситься посада, на якій позивач працювала з 01.07.1992 по 03.01.1996, до посад середнього медичного персоналу, за результатами проведеної перевірки буде повторно розглядатися питання обчислення спеціального стажу та, відповідно, підстави для визначення права на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України -в Тернопільській області від 21.12.2021 року за № 1900-0202-8/38390 позивача повідомлено про те, що за результатами перевірки право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій не можливо встановити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянувши звернення позивачки щодо пенсійного забезпечення та щодо виплати грошової допомоги листами від 25.08.2021 №4940-4999/3-02/8-1900/21 та від 28.08.2021 №5046-5176/3-02/8-1900/21 повідомило, що станом на 01.10.2021, згідно матеріалів пенсійної справи у ОСОБА_1 недостатньо страхового стажу, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Не погодившись із діями пенсійного органу позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі Закон №1788), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати.

Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 (надалі, Порядок №1191) передбачено, що до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

У відповідності до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

За змістом Переліку №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу: лікарів та середній медичний персонал в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах; провізори, фармацевти, лаборанти в аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях; лікарів та середній медичний персонал в медико-соціадьних експертних комісіях, бюро судово-медичної експертизи; лікарі та середній медичний персонал, які працюють у навчальних закладах у установах, перелічених у розділі « 1. Освіта» Переліку.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 є медсестрою, що підтверджується відомостями трудової книжки, іншими документами.

Згідно записів в трудовій книжці, загальний трудовий стаж позивача становить 46,5 роки. З них в державних закладах охорони здоров`я :

- 01.09.1974р. - 07.77р. (2,5роки) навчання в Чортківському медичному училищі;

- з 28.07.77р. - 22.05.79р. (1 рік 9міс.) обласна дитяча лікарня на посаді медсестри;

- 30.05.79р. - 26.02.85р( 5р.9міс.) відділкова лікарня ст.Тернопіль на посаді медсестри;

- 01.07.92р. - 03.01.96р.(3,5роки) Тернопільський пологовий будинок на посаді середнього мед лаборанта;

- 03.01.96р.- 25.11.2021р. Тернопільський пологовий будинок - НКПТКОПЦ «Мати і дитина» на посаді лікаря бактеріолога.

На підтвердження вказаної інформації позивачем до позовної заяви було долучено копію трудової книжки і відповідні довідки Тернопільського пологового будинку - НКПТКОПЦ «Мати і дитина».

Так, згідно поданих 01.06.2017 документів для призначення пенсії за віком, а також актів перевірки стажу роботи, до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги відповідачем було можливо зарахувати наступні періоди:

з 28.07.1977 по 22.05.1979 - медсестра в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні;

з 30.05.1979 по 26.02.1985 - медсестра Відділкової лікарні ст. Тернопіль;

з 03.01.1996 по 31.05.2017 - лікар бактеріолог в Тернопільському обласному перинатальному центрі «Мати і дитина».

Період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього медлаборанта потребує уточнення, а саме що ця посада відноситься до посад середнього медичного персоналу.

21 грудня 2021р. позивача повідомлено про результат перевірки, в якому виявлено відсутність відомостей про проходження атестації середніх медичних працівників у відповідності до наказу МОЗУ № 146 від 23.10.91р.

Даний наказ створений з метою подальшого удосконалення медичного обслуговування населення, зростання кваліфікації середнього медичного персоналу, зменшення його плинності та підвищення матеріальної зацікавленості і згідно з постановою колегії Міністерства праці УРСР від 17 квітня 1991 року N 33 "Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників охорони здоров`я і соціального забезпечення в Українській РСР".

Згідно Положення про атестацію середніх медичних працівників засвідчує, що атестація середніх медичних працівників проводиться з метою підвищення їх кваліфікації, професійного рівня та ефективності медичної допомоги населенню. Це важлива форма морального і матеріального стимулювання медичних працівників, яка направлена на удосконалення діяльності медичних установ, поліпшення медичного обслуговування населення.

Головним завданням атестації середніх медичних працівників є визначення обсягу знань і практичних навиків, якими володіють медпрацівники, рівня їх професійної підготовки та вирішення питань подальшого використаний спеціалістів, своєчасного підвищення їх кваліфікації.

Атестації підлягають середні медичні працівники всіх спеціальностей, що одержали підготовку в середніх спеціальних учбових закладах або мають незакінчену вищу освіту і в установленому порядку допущені до медичної діяльності на посадах, які вони обіймають, зі стажем роботи по атестованій спеціальності не менше 5 років.

При наданні кваліфікаційної категорії рекомендується додержувати послідовність: друга, перша, вища.

Середні медичні працівники, що виявили бажання пройти атестацію, подають керівнику установи охорони здоров`я заяву та звіт за останні три роки роботи з спеціальності.

Отже, виходячи з даного наказу атестація медичних працівників не впливає на обчислення трудового стажу і підстав для відмови у зарахуванні до медичного стажу період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області не було.

Окрім того, відповідно ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788- XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих та середніх спеціальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі... .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з подібних правовідносин дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії (постанови від 22.03.2019 у справі № 682/2177/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17).

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції"), до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

Отже, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надало жодного доказу, який би спростовував факт роботи ОСОБА_1 саме середнього мед лаборанта та період навчання в медичному училищі з 01.09.1974р. - 01.07.77р. (2,5роки), відповідно ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» , що підлягає до зарахування до спеціального стажу.

Таким чином, суд вважає, що спеціальний стаж позивача становить понад 35 років, що дає їй право на отримання грошової допомоги на підставі п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що дана вимога про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.1992 по 02.01.1996р. на посаді середнього мед лаборанта та період навчання в медичному училищі з 01.09.1974р. - 01.07.1977р. є обґрунтованою, відповідає дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50000,0 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту кореспондується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Частиною першою ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачеві було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Крім цього, про хід розгляду заяви відповідач вчасно та постійно повідомляв позивача із зазначенням причин вчинення власних дій.

Враховуючи наведене, на думку суду, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні даної частини вимог.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення у більшості позовних вимог, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1974,80 грн. згідно квитанції від 22.02.2022 та в розмірі 10,0 грн. відповідно до квитанції від 31.03.2022.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні страхового стажу періоду роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта неправомірними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

-період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996р на посаді середнього мед лаборанта;

-період навчання в медичному училищі з 01.09.1974р. - 01.07.1977р., відповідно ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір 1974 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. та 10 (десять) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 06 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

третя особа:

- (місцезнаходження/місце проживання: код ЄДРПОУ/РНОКПП ) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.