Справа № 640/14630/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Аліменка В.О., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-2659 від 18.02.2019, №86987-13 від 29.06.2017, №0-2659 від 21.05.2019.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала про протиправність оскаржуваних рішень з огляду на те, що податковим органом не взято до уваги періоди перебування транспортних засобів у власності позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком.

Стосовно періодів перебування транспортних засобів у власності позивача скаржник вказує, що ОСОБА_1 не зверталася до контролюючого органу для проведення звірки даних у порядку, передбаченому п.п.267.6.10 п.267.6 ст.267 ПК України.

Поруч з цим стверджує, що висновки суду про те, що ппр від 18.02.2019 №0-2659 має бути скасовано у зв`язку з тим, що воно було сформоване не до 01.07.2016 є хибним та суперечить п.102.1 ст.102 ПК України.

Крім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі.

Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у м. Києві).

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом Державної податкової служби України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Головне управління ДПС у м. Києві.

Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24.12.2020 №755 розпочато з 1 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови №893.

Враховуючи викладене, колегія суддів допускає процесуальну заміну відповідача відповідно до частини 1 статті 52 КАС України з Головного управління ДПС у м. Києві () на Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 була власником наступних транспортних засобів:

у період з 30.12.2014 по 31.05.2016 - LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_1 (згідно листа Головного управління ДФС у м. Києві №74932/Г/26-15-13-10-22 від 24.06.2019 за даними підсистеми ІТС «Подактовий блок» автомобіль 2011 року випуску, об`єм двигуна - 4398 куб.см., тип двигуна - внутрішнього згорання, тип коробки передач - автоматична).

у період з 25.08.2016 по 01.08.2017 - LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 (згідно листа Головного управління ДФС у м. Києві №74932/Г/26-15-13-10-22 від 24.06.2019 за даними підсистеми ІТС «Подактовий блок» автомобіль 2016 року випуску, об`єм двигуна - 4367 куб.см., тип двигуна - внутрішнього згорання, тип коробки передач - автоматична).

Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України прийнято податкові наступні повідомлення-рішення:

№86987-13 від 29.06.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 25 000,00 грн.;

№0-2659 від 18.02.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 16 666,67 грн.;

№0-2659 від 21.05.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 25 000,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-2659 від 21.05.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 25 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

За змістом підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Звертаючись до фактів цієї справи, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 перебував у власності позивача у період з 25.08.2016 по 01.08.2017, а тому вказаний автомобіль не міг слугувати базою оподаткування у 2019 році.

Підпунктом 267.6.3 пункту 267.3 статті 267 ПК України визначено, що з 1 квітня 2015 року органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов`язані щомісяця у десятиденний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем реєстрації об`єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Таким чином, податковому органу мала бути відома обставина відсутності у власності позивача транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 та, як наслідок, були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення №0-2659 від 21.05.2019.

Посилання апелянта на те, що позивач не зверталася до контролюючого органу для проведення звірки даних в порядку, передбаченому підпунктом 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки положеннями підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України фізичним особам надано право звернутися із заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних. Водночас, положеннями підпункту 267.6.3 пункту 267.3 статті 267 ПК України органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов`язано щомісяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами.

Враховуючи, що контролюючим органом не надано доказів перебування у власності позивача передбаченого підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об`єкта оподаткування у звітному періоді (2019 рік), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про протиправність податкового повідомлення рішення №0-2659 від 21.05.2019 та наявність підстав для його скасування.

Щодо податкового повідомлення-рішення №86987-13 від 29.06.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 25 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Зі змісту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Правовий висновок з цього питання неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01 лютого 2019 року у справі №804/7588/17, від 02 березня 2020 року у справі №820/4171/17.

На підтвердження правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення №86987-13 від 29.06.2017, відповідачем до суду першої інстанції було надано Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, що відповідає переліку легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році, розміщеному на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, у якому міститься інформація про автомобіль марки Land Rover, моделі Range Rover, з роком випуску до п`яти років та об`ємом двигуна - 4,4, що дає підстави стверджувати, що середньоринкова вартість такого автомобіля перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року.

Колегія суддів зауважує, що позивач у позовній заяві не заперечувала, що належний їй з 25.08.2016 по 01.08.2017 автомобіль (LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 ) є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, а вказувала, що сума податкового зобов`язання мала складати не 25 000,00 грн., що еквівалентно одному календарному року, а суму, що дорівнює періоду з 01.01.2017 по 01.08.2017 (дата втрати права власності на транспортний засіб).

Так, як встановлено вище, транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 перебував у власності позивача з 25.08.2016 по 01.08.2017, що повинно було бути відомо контролюючому органу.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Разом з цим, згідно з підпунктом 267.6.5. пункту 267.6 статті 267 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об`єкт.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що сума податкового зобов`язання за звітний період 2017 рік мала становити суму, що дорівнює періоду з 01.01.2017 по 01.08.2017. Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що податкове зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік повинно було бути нараховане позивачу у сумі 14 583,31 грн. ((25 000,00/12)*7), а тому податкове повідомлення-рішення №86987-13 від 29.06.2017 в частині нарахування податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 10 416,69 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-2659 від 18.02.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 16 666,67 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

За змістом підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

На підтвердження наявності підстав для нарахування податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік відповідачем було надано лист Мінекономрозвитку України №3252-08/20315-03 від 06.07.2016 про надання інформації щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальнох заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року (підготовлену згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66), до якого долучено Інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ» за офіційними прайс-листами дилерів, у якій міститься інформація про автомобіль марки Land Rover, моделі Range Rover, з роком випуску до п`яти років, об`ємом двигуна - 4,4, типом двигуна - внутрішнього згортання, типом коробки передач - АТ, що дає підстави стверджувати, що середньоринкова вартість такого автомобіля перевищувала 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Колегія суддів зауважує, що позивач у позовній заяві не заперечувала, що належний їй з 30.12.2014 по 31.05.2016 автомобіль (LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_1 ) є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, а вказувала, що відповідач мав право нарахування транспортного податку за 2016 рік у період з 01.03.2016 (перший день місяця з моменту спливу строку, встановленого статтею 102 ПК України) по 31.05.2016 (дата втрати права власності на транспортний засіб).

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 267.6.5. пункту 267.6 статті 267 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об`єкт.

Як було встановлено вище, автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_2 перебував у власності позивача у період з 25.08.2016 по 01.08.2017.

Крім того, у період з 30.12.2014 по 31.05.2016 позивач була власником автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_1 .

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом, з урахуванням строків давності та періоду, протягом якого позивач не була власником об`єктів оподаткування (01.2016-02.2016 та 06.2016-07.2016 відповідно) правомірно винесено податкове повідомлення-рішення №0-2659 від 18.02.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 16 666,67 грн.

Скасовуючи вказане податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з того, що таке рішення, всупереч підпункту 267.6.2. пункту 267.6 статті 267 ПК України, прийнято лише 18.02.2019, тобто після 1 липня та навіть не базового року.

Колегія суддів вважає такі висновки суду попередньої інстанції помилковими. Контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання, проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав. Пропуск податковим органом, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення (до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)), не є тим порушенням, яке спростовує правильність здійсненого податковим органом нарахування, та не може бути самостійною підставою для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.

За такого правового регулювання та обставин справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №0-2659 від 21.05.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №86987-13 від 29.06.2017 в частині нарахування податкового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 10 416,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя В.О.Аліменко