Справа № 260/7669/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7669/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

учасники справи:

позивач не з`явився,

відповідач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати Вимоги Головного управління ДПС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1484-50 від 10.05.2019 року у розмірі 28402,44 грн., №Ф-1484-50 від 07 листопада 2019 року у розмірі 5508,36 грн., №Ф-1484-50 від 06 лютого 2020 року у розмірі 2734,18 грн., та №Ф-1484-50 від 06 травня 2020 року у розмірі 5495,30 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Зокрема зазначає, що позивач є адвокатом згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №21/367 від 11.11.2002 року та відомостей Єдиного реєстру адвокатів України. Також, з 06 грудня 2002 року позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець згідно свідоцтва про реєстрацію серія НОМЕР_2 , вид діяльності 74.11.1 Адвокатська діяльність. Після 2010 року підприємницьку діяльність не здійснюю, останній звіт було подано в Ужгородську міжрайонну ДПІ 01 січня 2011 року. У період з 12 березня 2012 року до 30 квітня 2020 року позивач був офіційно працевлаштований та працював в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на посаді юрисконсульта, у період з 21 вересня 2020 року по 09 липня 2021 року офіційно працевлаштований та працював в Публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк». Іншої діяльності позивач не здійснював. Зазначає, що у вказаний період підприємство (ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк») сплачувало за нього єдиний соціальний внесок у повному обсязі. Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області винесено щодо позивача Вимоги про сплату боргу(недоїмки) із сплати Єдиного соціального внеску за №Ф-1484-50 від 10.05.2019 року у розмірі 28402,44 грн., №Ф-1484-50 від 07 листопада 2019 року у розмірі 5508,36 грн., №Ф- 1484-50 від 06 лютого 2020 року у розмірі 2734,18 грн., та №Ф-1484-50 від 06 травня 2020 року у розмірі 5495,30 грн. Позивач вказує, що вказана вимога сформована з порушенням матеріальних норм, зокрема, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки він підприємницької діяльності не здійснював і здійснювати не міг, а тому не може вважатися платником єдиного внеску. Позивач вважає протиправними вимоги про сплату боргу (недоїмки) та у зв`язку із цим просив їх скасувати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

04 січня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№78/22). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, зазначив, що станом на 31.01.2021 за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 45160,28 грн., по платежу 70 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність», Головним управління ДПС у Закарпатській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1484-50 від 06.05.2021 року. Законами України №1774 від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», №2148 від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що не було враховано позивачем. У п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно з абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. З огляду на вказані норми, позивач зобов`язаний був сплатити єдиний внесок, нарахований за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. (3200,00*12*22%), за І-ІV квартал 2018 року у розмірі 9 828,72 грн. (по 2 457,18 грн. за квартал (3723,00*3*22%), за І- IV квартал 2019 у розмірі 11 016,72 грн. (по 2 754,18 грн. за квартал (4173,00*3*22%) та за І-ІV квартал 2020 року у розмірі 8495,30 грн. (по 3117,18 грн. за квартал (4723,00*3*22% до 01.09.2020 та по 3300,00 грн. за квартал (5000,00*3*22% з 01.09.2020 по 31.12.2020) за виключенням березня, квітня та травня місяця 2020 року (по 1039,06грн. на місяць) з якого запроваджено карантин та звільнено ФОП від обов`язку сплачувати ЄСВ) до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок за адвокатську діяльність та окремо за підприємницьку діяльність. Оскільки наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску повністю підтверджується даними інформаційної системи органу доходів і зборів, оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані відповідачем правомірно.

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року замінено неналежного відповідача ГУ ДПС у Закарпатській області () на належного відповідача Головне управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРПОУ ВП 44106694) та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

02 червня 2022 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача, відповідно до якого останній просив розглянути дану справи його без участі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, враховуючи наявність достатньої кількості доказів у справі, а також строки розгляду вказаної справи, наявність правової позиції учасників справи щодо спірних правовідносин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступного.

Відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України Петюшка Роман Васильович є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом від 11.11.2002 №21/367. Тобто є платником єдиного внеску згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону.

Окрім цього, позивач 06 грудня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності 74.11.1 - адвокатська діяльність.

06 травня 2021 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1484-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 45160,28 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі по тексту - Закон України № 2464-VI) (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 частиною 1 пунктами 2 і 6 Закону України № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 4 Закону України № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон України № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до статті 7 частини 1 пункту 2 Закону України № 2464-V щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до статті 7 частини 1 пункту 2 абзаців 1 та 2 Закону України № 2464-VІ (у редакції Закону України № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону України № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до статті 9 частин 2 - 4, 8, 12 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно із статтею 25 частиною 4 абзацами 1, 3 - 5 Закону України № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція № 449.

Пунктом 2 абзацом 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн (пункт 3 абзаци 1 - 3, 11 розділу VI Інструкції № 449).

Згідно із пунктом 4 абзацом 1 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Водночас соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Суд зазначає, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Антологічного висновку дійшов Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Інше тлумачення норм Закону України № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до статті 242 частини 5 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що 04.01.2011 року позивачем було подано до Ужгородської МДПІ звіт суб`єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за четвертий квартал 2010 року.

Суд констатує, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1485-50 від 06.05.2021 року на суму 45160,28 грн., від 15.05.2019 року на суму 28402,44 грн., від 07.11.2019 року на суму 5508,36 грн., від 06 лютого 2020 року на суму 2734,18 грн., від 06 травня 2020 року на суму 5495,30 грн. включаються в вимозі від 06 травня 2021 року №Ф-1484-50 на загальну суму 45160,28 грн.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до статті 4 частини 1 пункту 4 Закону України № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017 року по 2021 рік відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Позивач вказує, що з 12 березня 2012 року по 30 квітня 2020 року позивач був офіційно працевлаштований та працював в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на посаді юристконсульта, у період з 21 вересня 2020 року по 09 липня 2021 року офіційно працевлаштований та працював в публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк», а іншої діяльності позивач не здійснював.

Відповідно до інтегрованої картки платника податку, яку було надано відповідачем, позивач зобов`язаний був сплатити єдиний внесок, нарахований за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. (3200,00*12*22%), за І-ІV квартал 2018 року у розмірі 9 828,72 грн. (по 2 457,18 грн. за квартал (3723,00*3*22%), за І- IV квартал 2019 у розмірі 11 016,72 грн. (по 2 754,18 грн. за квартал (4173,00*3*22%) та за І-ІV квартал 2020 року у розмірі 8495,30 грн. (по 3117,18 грн. за квартал (4723,00*3*22% до 01.09.2020 та по 3300,00 грн. за квартал (5000,00*3*22% з 01.09.2020 по 31.12.2020) за виключенням березня, квітня та травня місяця 2020 року (по 1039,06 грн. на місяць) з якого запроваджено карантин та звільнено ФОП від обов`язку сплачувати ЄСВ) до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок за адвокатську діяльність та окремо за підприємницьку діяльність.

При цьому, відповідно до витребуваної судом від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Форма ОК-5 щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судом встановлено, що у період 2017 року по квітень 2020 року ПАТ «Дельта Банк» було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Слід зазначити, що з вересня 2020 року по липень 2021 року позивач працював на АТ «Альфа Банк». Отже АТ «Альфа Банк» сплачувало за позивача, як за найманого працівника, єдиний внесок з вересня 2020 року по липень 2021 року.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено та доказів протилежного податковим органом до суду не надано.

Згідно із статтею 4 частиною 1 пунктом 1 абзацом 2 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати за вищевказаний період.

Разом з тим, суд звертає увагу, що з травня по серпень 2020 року єдиний внесок за позивача не сплачено, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, оскільки за вказані місяці позивач ОСОБА_1 не працював як наймана особа та не отримав доходу від господарської діяльності, як фізична особа-підприємець, він зобов`язаний сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, що становить 22% від мінімальної заробітної плати, тобто 4723 грн (4723*22%=1039,06 грн.; 1039,06*4= 4156,24 грн). Так як, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня розмір мінімальної зарплати становить 4723 грн.

Отже, позивачу необхідно сплатити ЄСВ за вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1484-50 від 06.05.2021 року в розмірі 4156,24 грн.

Таким чином, у зв`язку із вищенаведеним, необхідно визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Закарпатській області від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДПС у Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 824,43 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) судові витрати що складаються із судового збору в розмірі 824,43 грн. (вісімсот двадцять чотири гривні 43 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 червня 2022 року.

СуддяЯ. М. Калинич