Справа № 440/903/22
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Полтава Справа № 440/903/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності щодо затримки проведення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за 29 календарних днів за період із 30.11.2021 по 28.12.2021.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що у період з 16.08.2013 по 30.11.2021 він проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України. Наказом ГУНП в Полтавській області від 30.11.2021 №635 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням. Позивач вважає, що в день звільнення йому мала бути виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2021 рік та грошова компенсація за невикористану у 2021 році відпустку в кількості 15 календарних днів. Однак, остаточний розрахунок із позивачем відповідачем протиправно здійснено не в день звільнення, а 29.12.2021. Відтак, позивач наполягає на необхідності стягненні на його користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.02.2022 від ГУНП в Полтавській області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначає, що фактичний розрахунок з позивачем здійснено 28.12.2021 та це не є затримкою розрахунку в розумінні ст.ст. 116, 117 КЗпП, оскільки як орган державної влади ГУНП в Полтавській області грошові кошти для виплат грошового забезпечення, заробітної плати, одноразової допомоги при звільненні зі служби та зокрема компенсації за невикористану відпустку в році звільнення замовляє у центральному органі виконавчої влади - Національній поліції України, щомісячно відповідно до потреби в коштах. Тому, вважає, що при здійсненні остаточного розрахунку з позивачем після надходження коштів до установи, ГУНП в Полтавській області діяло в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

У відповіді на відзив на позов, що надійшла до суду 21.02.2022, позивач наполягає на тому, що всі суми, належні до сплати працівнику, мають бути виплачені у день його звільнення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 30.11.2021 №635 о/с "По особовому складу" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0130580), старшого слідчого слідчого відділення Миргородського районного відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 30.11.2021.

У вказаному наказі також зазначено, що при звільненні він має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 15 календарних днів.

Згідно розрахункового листа за грудень 2021 року ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6389,25 грн та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік в сумі 7134 грн.

За інформацією з виписки АТ КБ "ПриватБанк" по картці/рахунку від 10.01.2022 ОСОБА_1 від ГУНП в Полтавській області 13.12.2021 перераховано кошти в сумі 7026,99 грн та 29.12.2021- в сумі 6293,41 грн.

Вважаючи протиправним здійснення ГУНП в Полтавській області остаточного розрахунку із позивачем не в день звільнення зі служби в органах Національної поліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII.

Згідно з пунктом 10 статті 93 Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Суд зазначає, що Законом №580-VIII не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів поліції.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Визначальними при цьому є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 116 КЗпП передбачає поняття всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу - санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Згідно з п. 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, врегульовано наказам Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити поліцейському, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за невикористані дні відпусток та матеріальної допомоги на оздоровлення, відтак ці виплати належать до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції 30.11.2021 у відповідності до наказу ГУНП в Полтавській області від 30.11.2021 №635 о/с "По особовому складу", тоді як фактичний розрахунок управлінням проведено 29.12.2021, що підтверджується банківською випискою від 10.01.2022 по надходженням по картці/рахунку за період із 30.11.2021 по 31.12.2021.

Відтак управлінням не учинялись дії, спрямовані на виплату компенсації за невикористану відпустку в році звільнення та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік при звільненні позивача в день його звільнення, не зважаючи на те, що відповідний рапорт про звільнення за власним бажанням датований 12.10.2021.

За інформацією, зазначеною у довідці ГУНП в Полтавській області від 03.02.2022 №27/115/29/10/01-2022, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення становить 467,23 грн.

За підрахунком суду час затримки виплати позивачу належних сум при звільненні становить 28 календарних днів за період із 01.12.2021 по 28.12.2021.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13082,44 грн (467,23 грн х 28 календарних днів).

Враховуюче вищевикладене, суд з метою належного захисту прав позивача вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції 30.11.2021 та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за 28 календарних днів за період із 01.12.2021 по 28.12.2021 в сумі 13082,44 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами першою, другою та третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Акрітовим Кіріаком Костянтиновичем на підставі ордеру серії ВІ № 1076055 від 12.01.2022 про надання правової допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги № 01-22-а від 12.01.2022.

Оплата позивачем послуг адвоката здійснена на суму 5706,30 грн, що підтверджується остаточним розрахунком судових витрат від 17.02.2022 та довідкою адвоката Акрітова К.К. від 17.02.2022 про оплату послуг.

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд доходить висновку про підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та, як наслідок, необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області ( вул. Пушкіна, 83,м. Полтава,36000, ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції 30.11.2021.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за 28 календарних днів за період із 01.12.2021 по 28.12.2021 в сумі 13082,44 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко