Справа № 621/3750/21
Суддя: Вельможна І. В.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 621/3750/21
Провадження № 2-а/621/9/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2022 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лацько А.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Гетьман О.М.,

відповідач -Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції,

представник відповідача - Левенцова К.Ю.,

третя особа - поліцейський 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Іналішвілі Роман Джеіранович,

розглянувши за відсутності учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Іналішвілі Роман Джеіранович про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

26.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із з адміністративним позовом, а 17.01.2022 змінив позовні вимоги до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Іналішвілі Роман Джеіранович, про скасування постанови, в якому просив скасувати постанову серії ЕАО № 5055104 від 21.11.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 17.01.2022,зазначив, що згідно постанови серії ЕАО № 5055104 від 21.11.2021, ОСОБА_1 , 21.11.2021 о 10:21 керував автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Харкові по проспекту Гагаріна, 354 зі швидкість 75 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху на 25 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Trucam ТС 001133, чим порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

З вказаною постановою позивач не згоден та вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як він не перевищував дозволеної швидкості руху. Позивач зазначає, що дійсно 21.11.2021 о 10:30 годині рухався по проспекту Гагаріна в м. Харкові у загальному потоці автомобілів, на власному авто та раптово побачив на узбіччі екіпаж патрульної поліції, та адресований йому жест співробітника поліції про зупинення авто. Поліцейський повідомив його, що ним перевищено допустиму швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год, на що позивач зазначив, що він не перевищував швидкість руху та те, що використання вимірювального приладу Trucam з рук та враховуючи той факт що поліцейській при вимірюванні швидкості руху перебував у зустрічному русі відносно автомобіля позивача не є правомірним. Враховуючи велику кількість автомобілів, що рухалася в потоці разом з ОСОБА_1 , останній взагалі не впевнений, що порушення режиму швидкості допущене саме ним.

Крім того, ОСОБА_1 висловив бажання надати письмові пояснення з приводу інкримінованого йому правопорушення, дану заяву було проігноровано, чим було порушено права ОСОБА_1 та позбавлено останнього можливості надати письмові пояснення.

Також позивач вказує на те, що в постанові не відображено місцезнаходження та зону дії дорожніх знаків "5.49"("Початок населеного пункту") та "5.76"("Фото- Відео фіксування порушень"), що є ключовим для вирішення питання щодо порушення ним швидкісного режиму руху транспортного засобу, визначеного п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5055104 від 21.11.2021, скасувати вказане в ній стягнення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2021 у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 17.12.2021.

17.12.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

23.12.2021 від представника відповідача Левенцової К.Ю. надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідно до якого остання заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову.

У відзиві вказують, що 21.11.2021 о 10:21 в м. Харків по проспекту Гагаріна, 354 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI № ТС 001133 виявлено рух транспортного засобу Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 75 км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 25 км/год та порушенням п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Зазначений автомобіль був зупинений на підставі статті 35 Закону України "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, ним виявився позивач, представився, пояснив підстави застосування поліцейських превентивних заходів та продемонстрував позивачеві відеозапис, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCam. При винесенні постанови інспектор керувався положеннями Правил дорожнього руху України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому діяв в межах свої повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права. Також представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів, що спростовували б факт перевищення ним швидкості на 25 км/год в межах населеного пункту. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, представник відповідача просить відмовити в їх задоволенні оскільки вважає, що позивачем не надано до матеріалів справи документів, які б підтверджували надання адвокатом професійної правничої допомоги та детального опису робіт виконаних адвокатом (а.с. 25-42).

17.01.2022 до канцелярії суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про зміну предмета позову.

18.01.2022 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача.

24.02.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників.

11.05.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

07.06.2022 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Гетьман О.М. надала до канцелярії суду заяву відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та за її відсутності, на задоволенні вимог наполягала.

Належним чином повідомлений представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення судового розгляду не надавав.

Належним чином повідомлена третя особа поліцейський командир взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Іналішвілі Р.Д в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення судового розгляду не надавав.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки немає передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, справу розглянуто за відсутності сторін.

Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, відповідачем у відзиві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частин 1-4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2021 командиром взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Іналішвілі Р.Д., було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕОА № 5055104, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 к.

У вказаній постанові поліцейський зазначає, що 21.11.2021 о 10:21:51 годині в м. Харків по пр. Гагаріна, 354 водій керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 75 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год. Швидкість руху вимірювалася пристроєм TruCam ТС 001133, чим порушено пункту 12.4 Правил дорожнього руху України України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Додатками до постанови зазначено прилад TruCam ТС 001133, нагрудна камера 0044.

Позивачеві роз`яснено права за статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порядок та строки оскарження за статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення та вручено копію вказаної постанови, що підтверджується його особистим підписом (а.с.13).

До відзиву на адміністративний позов представником відповідача надано CD-диск, досліджений безпосередньо в судовому засіданні, який містить файлові записи відео та документи в текстовому форматі, згідно файлу _jH000_1121_101949.avi, 21.11.2022 о 10:19:49 зафіксовано рух транспортного, швидкість 75 км/год. (а.с.32)

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пункт 1.10 Правил дорожнього руху України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49 "Початок населеного пункту", 5.50 " Кінець населеного пункту", 5.51 "Початок населеного пункту", 5.52 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 Правил дорожнього руху України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до фотознімку, доданого представником відповідача до відзиву файл: _jH000_1121_101949.jmf з пристрою лазерного вимірювання швидкості руху TruCam, серії ТС № 001133, 21.11.2021 о 10:19:49 зафіксовано перевищення встановленого обмеження швидкості руху, координати широта: 49°53'57.56" N, довгота: 36°17' 10.75" E, що відповідно до геолокації є адресою: пр. Гагаріна, 354 в м. Харків, при встановленому ліміті швидкості руху 50 км/год, автомобіль здійснював рух зі швидкістю 75 км/год (а.с. 33, 34).

Разом з тим, з наданого представником відповідача до відзиву електронного доказу відео файлу _jH000_1121_101949.avi (а.с. 32), вбачається що на автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 наведено ціль для виміру швидкості руху, однак вимірна швидкість вже з початку відео зафіксована на позначці 75 км/год, а не з нульової відмітки, крім того має місце одночасний рух інших транспортних засобів, що ставить під сумнів фіксацію перевищення швидкості саме автомобілем під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, з дослідженого відеозапису _jH000_1121_101949.avi, вбачається що на рухомий автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , наведено ціль та здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук).

Суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку статті 40 Закону України "Про національну поліцію".

Відповідно до статті 40 Закону України "Про національну поліцію", при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніка повинні бути розміщені в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом).

Відповідачами не надано суду жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Крім того, відповідно до фотознімків працівників патрульної поліції, що складали оскаржувану постанову, наданих до позову позивачем, вбачається що співробітники патрульної поліції тримають вимірювальний засіб TruCam саме в руках.

Ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України "Про національну поліцію".

Аналогічний висновок міститься у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 року по справі № 554/1946/21.

Також суд зазначає, що із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 Правил дорожнього руху України, на 25 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилається лише на єдиний доказ, який підтверджує вказані обставини щодо перевищення швидкості руху- прилад TruCam ТС 001133. Інші докази перевищення швидкості руху не зазначені.

Долучені відповідачем фотознімки та відеофіксація приладу TruCam ТС 001133 та нагрудної камери не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку "5.49" "Початок населеного пукту" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.49" "Початок населеного пункту " та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Суд також не бере до уваги і відеозапис з нагрудних камер поліцейських, оскільки проведена відеофіксація та пояснення позивача не підтверджують обставин щодо зони дії дорожнього знаку "5.49" "Початок населеного пункту" в кілометровій відмітці вказаної автодороги, окрім того вказана відеофіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

Суд бере до уваги, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.76"), позаяк вказане обумовлено частиною 2статті 4 Закону України України "Про національну поліцію", згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху України знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.76" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Положеннями статей 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належних та допустимих доказіввід відповідача, які б могли спростувати доводи позивача викладені у позовній заяві щодо відсутності події правопорушення суду не надано

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У постанові про адміністративне правопорушення від 21.11.2021 серії ЕОА № 5055104 командир взводу ОСОБА_2 , не навів жодного доказу на підтвердження наявності адміністративного правопорушення та винності ОСОБА_1 в його вчиненні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано жодних доказів на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 ПДР України, а отже, і вчинення ним адміністративного проступку, відсутність самого процесу розгляду справи як такого, не з`ясування оспорювання позивачем вчинення правопорушення, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, унаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 к.

Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 к., суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що у відповідності до частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір", надмірно сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4-6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Гетьман О.М. подано: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.11.2021 укладеного між Адвокатським об`єднанням "Гетьман", в особі керівника Гетьман О.М. та Чернобай О.В., відповідно до п. 4.2 вказаного договору сторони узгодили гонорар адвоката у розмірі 5 000 грн; виписку банку по клієнту АО "Гетьман" відповідно до якої ОСОБА_1 перерахував АО "Гетьман" 2 000 грн. в якості оплати за послуги згідно Договору від 24.11.2021; квитанцію № 37317084 від 23.02.2022 про оплату 2 000 грн. в якості оплати за послуги згідно Договору від 24.11.2021; Опис робіт/наданих послуг відповідно до якого адвокат Гетьман О.М. надала клієнту ОСОБА_1 такі юридичні послуги: консультація, підготовка та направлення адміністративного позову до суду, підготовка та подання запиту до Служби автомобільних доріг в Харківській області, підготовка та направлення заяви про зміну предмета позову; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.01.2022.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту його інтересів в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, а також задоволення даного позову, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. відповідає критеріям співмірності та вимогам розумності в межах даної справи.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. 00 к., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 71, 77, 139, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення України суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову командира взводу № 1 роти № 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Іналішвілі Романа Джеірановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5055104 від 21.11.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 к.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, , , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 к. (квитанція № 12_12 від 26 листопада 2021 року в АТ "Мегабанк") та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2022.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 315, код ЄДРПОУ Управління патрульної поліції у м. Києві 40108646.

Третя особа командир взводу № 1 роти № 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Іналішвілі Роман Джеіранович, юридична адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 315.

Головуючий: