Справа № 640/18791/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 03.12.2021) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» до Державної податкової служби України, Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» звернулося з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення рішення від 08 червня 2021 року №12824/6/99-00-06-01-02-06 після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платника податків;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 березня 2021 року №000013340.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДПС України порушила вимоги пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України та не надіслала позивачу рішення про продовження розгляду скарги, а тому скарга позивача вважається повністю задоволеною на його користь. У ході перевірки ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» всіляко сприяло працівникам контролюючого органу в наданні всіх необхідних первинних та бухгалтерських документів, перелік яких зазначені в акті перевірки та не заперечується його змістом. Надані первинні та бухгалтерські документи складені у відповідності до норм чинного на момент їх складання Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту базується на нормах податкового чинного законодавства. Позивач звертає увагу, що у межах спірних правовідносин всі податкові накладні, складені під час господарських операцій ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» з його контрагентами, були зареєстровані у встановленому законом порядку та у визначені строки. Реальність господарських операцій з поставки товару підтверджується первинним документами (договорами, рахунками, платіжними дорученнями, видатковими та податковими накладними, іншими документами) і, що ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» не може нести відповідальність за дії контрагентів по ланцюгу постачання.

Відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову, зазначили, що рішенням ДПС України від 29 квітня 2021 року №9816/6/99-00-06-1-02-06 продовжено строк розгляду скарги позивача до 11 червня 2021 року включно, і ДПС України дотримала строки надіслання рішення за результатами розгляду скарги. Вказано про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 19 березня 2021 року №000013340. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що за даними товарно-транспортних накладних, зокрема за 30.11.2020, кожним водієм протягом дня було здійснено в середньому п`ять поїздок на об`єкт за адресою автомобільної дороги М04 Знам`янка - Луганськ та три поїздки за адресою автомобільної дороги Т-14-02 Східниця-Пісочна Львівська обл., що враховуючи значну відстань від пункту навантаження до пункту призначення вказує на сумнівність реального перевезення вантажів за даними ТТН. Зазначає про наявність відкритого кримінального провадження щодо ТОВ «Торговий Дім «Горновидобувна компанія»

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до податкового повідомлення-рішення Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 19 березня 2021 року №000013340 за порушення підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2020 року на 1403219,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 18 лютого 2021 року №25/34-00-07-01-01/34252469 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, чим завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, відображене у рядку 21 податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 1 403 219,00 грн.

Такі порушення мотивовані в акті перевірки неправомірним включенням до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по операціям з придбання ґрунту у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ», у зв`язку із не підтвердженням реальності господарських операцій та неможливістю підтвердити фактичне отримання ґрунту від ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ».

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що у звітності ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» відсутні водії, вказані у товарно-транспортних накладних; неможливо встановити час прибуття та вибуття вантажу; про сумність здійснення поїздок на об`єкти у зв`язку із значною відстанню; на сайті ДНВП «Геоінформ Україна» у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» відсутні ліцензії на видобування корисних копалин; за результатами аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» протягом 2020 року придбавало запчастини для автомобілів, зріджений газ, вантажні та легкові автомобілі, кухонні електроприлади; реалізовувало пісок, щебінь, глину, відсів, ґрунт, бітум; встановити походження ґрунту неможливо, оскільки останній постачальник ґрунту по ланцюгу постачання є ТОВ «Лейківпісок», за яким рахується лише два працівники, є лише офіс, а звітність з рентної плати та щодо наявності земельних ділянок не подавались; ліцензія на видобування ґрунту у ТОВ «Лейківпісок» відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» (покупець) та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» (продавець) укладено договір поставки від 01 листопада 2020 року №011220/127-01, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця будівельні матеріали - ґрунт та/або інші ТМЦ - товар, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати вартість вказаного товару на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах EXW, DDP згідно з Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року, якщо інші умови поставки не передбачені в специфікаціях або заявках.

Згідно із видатковими накладними від 16 листопада 2020 року №00-034/1, від 17 листопада 2020 року №00-034/2, від 18 листопада 2020 року №00-034/3, від 19 листопада 2020 року №00-034/4, від 20 листопада 2020 року №00-034/5, від 21 листопада 2020 року №00-034/6, від 22 листопада 2020 року №00-034/7, від 23 листопада 2020 року №00-034/8, від 24 листопада 2020 року №00-034/9, від 25 листопада 2020 року №00-034/10, від 26 листопада 2020 року №00-034/11, від 27 листопада 2020 року №00-034/12, від 27 листопада 2020 року №00-045/1, від 28 листопада 2020 року №00-034/13, від 28 листопада 2020 року №00-45/2, від 29 листопада 2020 року №00-034/14, від 29 листопада 2020 року №00-045/3, від 30 листопада 2020 року №00-034/15 та від 30 листопада 2020 року №00-045/4 на виконання умов договору постачальник поставив позивачу ґрунт з доставкою у кількості 64 750,626 т на загальну суму 8 419 312,78 грн.

Доставка та перевезення товару підтверджується наявними у справі копіями товарно-транспортних накладних за 16-30 листопада 2020 року у кількості 2101 штук (т. 2-9).

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» виписало позивачу та зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні 16 листопада 2020 року №198, від 17 листопада 2020 року №199, від 18 листопада 2020 року №200, від 19 листопада 2020 року №201, від 20 листопада 2020 року №202, від 21 листопада 2020 року №203, від 22 листопада 2020 року №204, від 23 листопада 2020 року №205, від 24 листопада 2020 року №206, від 25 листопада 2020 року №207, від 26 листопада 2020 року №208, від 27 листопада 2020 року №209, від 27 листопада 2020 року №280, від 28 листопада 2020 року №210, від 28 листопада 2020 року №281, від 29 листопада 2020 року №211, від 29 листопада 2020 року №282, від 30 листопада 2020 року №212 та від 30 листопада 2020 року №283 на загальну суму 8 419 312,78 грн, у тому числі податок на додану вартість 1 403 218,81 грн.

Згідно з наявними у справі копіями платіжних доручень та оборотно-сальдовими відомостями позивач перерахував на рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 1 918 975,06 грн, кредиторська заборгованість за листопад 2020 року складає 7 016 094,30 грн.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» у розмірі 1 403 218,81 грн позивач включив до складу податкового кредиту за листопад 2020 року.

Позивач вважаючи протиправним рішення контролюючого органу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ». Також вказав, що такий спосіб захисту як визнання протиправними дій відповідача щодо винесення рішення після закінчення встановленого строку не спрямований на відновлення порушеного права та не буде ефективним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 цього ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Разом із тим, наявні у справі докази підтверджують, що господарські операції позивача із ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, а переміщення придбаного товару засвідчують наявні у справі копії товарно-транспортних накладних, у яких зокрема зафіксовано перевезення ґрунту від постачальника у пункти розвантаження позивача.

На момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ», був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару, а податкові накладні, виписані по спірним операціям відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Досліджуючи питання про реальність виконання та придбання позивачем ґрунту саме з метою використання у власній господарській діяльності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Метою придбання товару у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» є забезпечення виконання договірних зобов`язань перед Службами автомобільних доріг у Львівській та Дніпропетровській областях, на підтвердження чого надав копії договорів підряду, укладених із Службами автомобільних доріг у Львівській області та Службами автомобільних доріг у Дніпропетровській області разом із додатками та додатковими угодами до них; копії довідок про вартість виконання будівельних робіт, підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання виконаних будівельних робіт, розрахунків загальновиробничих витрат, кошторисних розрахунків та платіжних доручень.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» виконувало зобов`язання підрядника перед замовниками - Службою автомобільних доріг у Львівській області та Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області, за договорами підряду про закупівлю робіт з будівництва автомобільної дороги державного значення Т-14-02 Східниця-Пісочна на ділянці км 16+100 - км 21+700, Львівська область від 03 серпня 2020 року №104-08/20 та з будівництва автомобільної дороги державного значення М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине на ділянці обходу м. Дніпра від автомобільної дороги державного значення Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук) - Маріуполь до межі м. Дніпра, км 3+700 - км4+200 від 28 серпня 2020 року №Б-А-20.

Співставлення наявних доказів, зокрема актів списання товарів, дає підстави вважати, що придбаний позивачем у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» товар (ґрунт) був використаний для здійснення власної господарської діяльності з метою виконання зобов`язань підрядника за договорами підряду, укладеними зі Службою автомобільних доріг у Львівській області та Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області, на підтвердження чого у справі містяться копії описаних вище документів.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують реальність придбаних товарів, свідчать про придбання товару з метою використання у господарській діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідач до суду не надав.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 809/1337/17.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/14619/13-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 816/2045/17.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи, складені за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентом не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

При цьому, податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17, висновки про відсутність реальності господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу наданої іншими контролюючими органами податкової інформації та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, зокрема і щодо неподання контрагентами податкової звітності, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

На момент здійснення правовідносин підприємство-контрагент позивача було зареєстровано як юридична особа та платники податку на додану вартість.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Колегія суддів наголошує, що підстави, які зазначені податковим органом в акті перевірки з урахуванням усіх наданих первинних документів позивачем, не є достатніми та належними для висновку про фіктивність господарських операцій та не узгоджуються з положеннями податкового законодавства.

При цьому, будь-яких зустрічних звірок контрагентів позивача проведено не було, доказів порушення податкового законодавства з їхнього боку не надано.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині завищення від`ємного значення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а тому зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість є протиправним.

Посилання відповідача на матеріали кримінального провадження №0000140 стосовно контрагента позивача є необґрунтованими, оскільки такі матеріали жодним чином не можуть бути безумовним та достатнім доказом відсутності реального характеру господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГОРНОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» оскільки, доказом вини особи в порушенні публічного порядку є виключно вирок суду, який на час вирішення даної справи відсутній.

Відповідно до ч. 6 статті 78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 статті 77 КАС України, таких доказів як вироки надано не було.

При цьому, сам факт проведення досудового розслідування не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом, внаслідок чого підлягає перевірці кожне податкове правопорушення і здійснення комплексного дослідження усіх складових господарських операцій.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19 березня 2021 року №000013340 прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тому дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про виклик свідків, оскільки відсутні об`єктивні підстави для допити представників слідчих органів з огляду на встановлені у справі обставини, наявні докази, які мають значення для вирішення справи та на переконання суду є достатніми.

Рішенням ДПС України від 08 червня 2021 року №12824/6/99-00-06-01-02-06 за результатами розгляду скарги позивача на оскаржуване податкове повідомлення-рішення це рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Разом із тим, що метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе. Такий спосіб захисту як визнання протиправними дій відповідача щодо винесення рішення після закінчення встановленого строку не спрямований на відновлення порушеного права та не буде ефективним. Саме визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є належним та достатнім способом захисту у межах спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.06.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук