Справа № 620/18702/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа - Управління соціального захисту населення Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа - Управління соціального захисту населення Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо тривалого поза межами розумного строку (понад 7 років і 8 місяців) невиконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року виконавчого провадження № 42457011;

- визнати, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів на повне і безумовне виконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року виконавчого провадження № 42457011 становить порушення пункту 1 Протоколу Першого, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод;

- зобов`язати відповідача вжити заходи на виконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року виконавчого провадження № 42457011.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо тривалого невиконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року № 2-а/728/10/2014 та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 42457011;

- у решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 та Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Суми) звернулись з апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 просить рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року доповнити в частині задоволених позовних вимог «визнати протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо невжиття заходів на повне і безумовне виконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року № 2-а/728/10/2014 та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 42457011» рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Суми) просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзиви на апеляційні скарги від ОСОБА_1 та Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець вчиняв юридично значущі дії задля виконання рішення суду, але їх обсяг і характер дають підстави вважати, що мала місце пасивна поведінка державного виконавця, що проявлялася у тривалому отриманні дублікату виконавчого листа, у не зверненні до суду з поданням про заміну боржника у виконавчому провадженні, винесення постанов про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу, які були скасовані.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 42457011 з виконання виконавчого листа № 728/156/14 виданого 17.02.2014 року Бахмацьким районний судом Чернігівської області про зобов`язання Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області провести донарахування та виплату ОСОБА_1 у відповідності до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» належної суми щорічної компенсації на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 3579,00 гривень.

Дане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 12.03.2014 року.

Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано виконати рішення суду негайно.

28.03.2014 року до відділу примусового виконання рішень надійшов лист Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації від 27.03.2014 року, яким повідомлялось, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 здійснено нарахування компенсації. Виплатити нараховані кошти боржник немає можливості у зв`язку з відсутністю коштів для даного виду виплат.

01.04.2014 року державний виконавець звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з заявою (поданням) про зміну способу та порядку виконання рішення суду з зобов`язання боржника провести нарахування та виплату щорічної компенсації на стягнення з боржника такої компенсації в сумі 3579,00 грн.

Того ж дня виконавче провадження було зупинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

10.04.2014 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області розглянуто подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду. За результатами розгляду у його задоволенні було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.04.2014 р. про відмову у задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду, стягувач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з відповідною апеляційною скаргою.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 судом постановлено ухвалу, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою державного виконавця від 12.05.2015 року виконавче провадження поновлено. Того ж дня державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., а 13.05.2015 року постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. Крім цього 12.05.2015 року боржнику направлено вимогу про надання документів щодо майнового стану та документів щодо здійснення нарахування коштів стягувану.

21.05.2015 року до відділу надійшов лист Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації від 19.05.2015 року, яким повідомлялось, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 здійснено нарахування компенсації в сумі 3579,00 грн. Виплатити нараховані кошти боржник не має можливості у зв`язку з відсутністю коштів даного виду виплат.

22.05.2015 року за невиконання рішення суду, державним виконавцем на боржника накладено штраф у подвійному розмірі, тобто 1360,00 грн.

25.05.2015 року державним виконавцем складено акт про невиконання боржником рішення суду та необхідність звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення посадових осіб Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації до кримінальної відповідальності.

Постанови про стягнення виконавчого збору та накладення штрафів оскаржені боржником до суду.

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.06.2015 року визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу від 12.05.2015 року.

Іншою постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області також від 03.06.2015 року визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 13.05.2015 року.

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.06.2015року скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу від 22.05.2015 року.

Постанови про накладення штрафів та стягнення виконавчого збору скасовані у зв`язку з тим, що відсутність у боржника коштів для виплати допомоги не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

01.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), у зв`язку з тим, що виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

Копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.03.2016 року направлена стягувану, а виконавчий документ повернуто до Бахмацького районного суду Чернігівської області.

29.03.2016 року представник стягувана Шитіков О.В. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується його заявою з відміткою про ознайомлення.

29.04.2016 року до відділу надійшла постанова Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.04.2016 року, якою було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 42457011.

Дана постанова оскаржена державним виконавцем до Київського апеляційного адміністративного суду. За результатами розгляду апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишено без змін (ухвала КААС від 14.07.2016 року).

17.08.2016 року Бахмацькому районному суду Чернігівської області направлено лист про повернення виконавчого документа до органу ДВС для подальшого виконання.

26.08.2016 року на запит державного виконавця Бахмацький районний суд Чернігівської області надіслав до відділу виконавчий лист № 2-а/728/10/2014.

08.11.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відновлення виконавчого провадження.

Того ж дня представник стягувана Шитіков О.В. вдруге ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується його заявою з відміткою про ознайомлення.

21.11.2016 року до відділу примусового виконання рішень надійшов лист Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації від 18.11.2016 року, яким повідомлялось, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 здійснено нарахування компенсації в розмірі 3579,00 грн., але виплатити нараховані кошти боржник немає можливості у зв`язку з їх відсутністю.

10. 05.2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент прийняття рішення), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, та безрезультатністю здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

Відповідно до супровідного листа, виконавчий документ повернуто ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .

18.01.2018 року постанова про повернення виконавчого документа стягувану від 27.06.2017 року була скасована постановою начальника відділу примусового виконання рішень.

10.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовом до Управління соціального захисту населення Бахмацької райдержадміністрації Чернігівської області, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади України.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області № 728/1930/17 від 06.03.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації та Державної казначейської служби України задоволені частково і на його користь за рахунок Державного бюджету України стягнуто 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вказаного рішення, ухвалою суду від 06.03.2018 року за клопотанням позивача позов в частині вимог до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишено без розгляду.

У зв`язку з ненадходженням виконавчого документа до відділу примусового виконання рішень, 25.01.2018 року державний виконавець звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з заявою про видачу його дубліката.

29.11.2018 року державний виконавець вдруге звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з заявою про видачу дублікату виконавчого документа.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року заяву було задоволено та ухвалено видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року.

Дублікат вказаного виконавчого документа був виданий судом лише 26.01.2021 року і надійшов до відділу примусового виконання рішень 29.01.2021 року.

03.02.2021 року Управлінню соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області направлено вимогу державного виконавця, якою боржника зобов`язано негайно виконати рішення суду в повному обсязі, а саме виплатити стягувану нараховану суму щорічної компенсації на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 3579,00 гривень, про що не пізніше наступного дня повідомити відділ примусового виконання рішень (виконання судового рішення повинно бути підтверджено відповідним доказами). У разі невиконання рішення та даної вимоги боржника зобов`язано негайно надати письмові пояснення щодо таких причини з обґрунтуванням їх поважності та наданням копій відповідних документів, а також повідомити про заходи, які вжиті та/або вживаються Управлінням соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області на виконання судового рішення. Крім цього боржника попереджено про відповідальність за невиконання судового рішення та законних вимог державного виконавця.

11.02.2021 року до відділу примусового виконання рішень надійшов лист Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації від 09.02.2021 року, яким повідомлялось про нарахування ОСОБА_1 допомоги в розмірі 3279,00 грн. та неможливість її виплати у зв`язку з відсутністю коштів.

Незважаючи на вжиті заходи, всупереч вимогам чинного законодавства, боржник рішення суду так і не виконав, у зв`язку з чим 02.07.2021 року до органу досудового розслідування державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації кримінального правопорушення за ст. 382 КК України.

23.11.2021 року державним виконавцем було встановлено, що юридичну особу боржника припинено в порядку реорганізації шляхом приєднання до Управління соціального захисту населення Ніжинської районної державної адміністрації.

Того ж дня представник стягувана - Шитіков О.В. знову ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Оскільки, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, заяви від стягувана щодо звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень не надходило, як не надходило і інформації про його звернення до суду самостійно, 16.12.2021 року ОСОБА_1 направлено лист з відповідним роз`ясненням.

Позивач, вважаючи дії державного виконавця щодо тривалого, поза межами розумного строку (понад 7 років і 8 місяців), невиконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 виконавчого провадження № 42457011 протиправними, звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XI (далі - Закону N 606-XI, в редакції Закону, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З 2016 року, спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону №1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, ч. 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пункт 9 частини першої ст. 39 Закону №1404 встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний перевірити чи в повному обсязі виконано рішення згідно із виконавчим документом.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що установлені обставин справи свідчать про те, що державний виконавець вчиняв юридично значущі дії задля виконання рішення суду, але їх обсяг і характер (враховуючи невиконання рішення суду протягом 2014 - 2022 років) дають підстави вважати, що мала місце пасивна поведінка державного виконавця, що проявлялася у тривалому отриманні дублікату виконавчого листа, у не зверненні до суду з поданням про заміну боржника у виконавчому провадженні, винесення постанов про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу, які були скасовані рішеннями судів.

Втім, в межах спірних правовідносин, колегія суддів наголошує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Разом з тим, позовні та апеляційні вимоги щодо визнання того, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів на повне і безумовне виконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року виконавчого провадження № 42457011 становить порушення пункту 1 Протоколу Першого, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод не забезпечує відновленого порушеного права позивача, а тому не підлягає задоволенню.

Крім того, апеляційна вимога щодо зобов`язати відповідача вжити заходи на виконання постанови Бахмацького районного суду Чернігівській області від 17.02.2014 року та виконавчого листа № 2-а/728/10/2014 від 17.02.2014 року виконавчого провадження № 42457011, як вірно зазначено судом першої інстанції, не підлягає задоволенню з огляду на те, що обов`язок по вчиненню дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має в силу закону, тому додаткове накладення на державного виконавця подібного обов`язку на підставі рішення суду, як про це просить позивач, є необґрунтованим.

Варто також наголосити, що частиною 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, що, на думку суду, стосується і похідних від цього вимог.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 та Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 272, 287, 311, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків