Справа № 754/997/21
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 754/997/21
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Париста А.С.

за відсутності сторін

розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала поліції 1 батальйону 1 роти інспектора Управління патрульної поліції в м. Києва Прокопенка Миколи Сергійовича, 3-тя особа - Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту Патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2022 року заявник - ОСОБА_1 , із вищезазначеною заявою та відповідно до якої просив стягнути з Департаменту патрульної поліці за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правову допомогу у розмір 9 924,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується вимоги викладені у заяві, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з прибуттям сторін та їх представників належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС України, має бути розмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається із ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно небогрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - стороною, яка хоче компенсувати судові витрати повинно бути доведено та підтверджено розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Іатрідіс проти Греції" від 19.10.2000, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод. А також зазначив, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від у справі «Меріт проти України», що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими.

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що згідно з його прецедентною практикою відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Слід зазначити, що вимога заявника про розподіл судових витрат на професійну допомогу з відповідача є необґрунтованою, оскільки справа судом першої інстанції розглядалась за правилами спрощеного провадження відповідно до ч.6 ст. 12 КАС України, предметом оскарження якої є постанова про накладення штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп., враховуючи значення справи для сторін, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію заявника або публічний інтерес до справи, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, зокрема, стягнення на користь Заявника витрат на правничу допомогу у сумі 9 924,00(дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи докази викладені Заявником, суд приходить до висновку, що прийняте рішення є обґрунтованим, правомірним та законним, а тому слід відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

На підставі Конституції України, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву про ухвалення додаткового рішення в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала поліції 1 батальйону 1 роти інспектора Управління патрульної поліції в м. Києва Прокопенка Миколи Сергійовича, 3-тя особа - Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту Патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Галась