Справа № 380/8506/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8506/21 пров. № А/857/20625/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Сподарик Н. І. о 13:32 год у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Львівській області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.04.2021 №02-02/-31 про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну, виданого 16.02.2017 Буським РС НУДМСУ у Львівській області; зобов`язати відповідача поновити дозвіл на імміграцію в Україну, виданий йому 16.02.2017 Буським РС ГУДМСУ у Львівській області, та посвідку на постійне проживання від 01.10.2019, терміном дії до 30.09.2029.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням відповідач безпідставно скасував виданий йому дозвіл на імміграцію в Україну, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту подання ним свідомо неправдивих відомостей або порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а усі припущення щодо вчинення особою кримінального правопорушення за відсутності обвинувального вироку, що набрав законної сили, слід трактувати як поширення недостовірної інформації. Вказує на порушення відповідачем процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію, оскільки його не запрошували для надання пояснень та не врахували перебування на його утриманні неповнолітньої дитини - громадянина України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що звільнення позивача від обов`язків опікуна не може впливати на чинність виданого дозволу на імміграцію та згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про імміграцію» не є підставою для скасування дозволу на імміграцію, оскільки жодних порушень при поданні документів для отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні позивачем допущено не було, як і не подано свідомо неправдивих відомостей чи документів, які б містили недостовірні дані та були підроблені. Звертає увагу, що листи Служби безпеки України є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, суперечать обставинам, встановленим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі № 1340/6214/18, яке набрало законної сили, та відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити її без задоволення.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.11.2016 у справі №440/1297/16-ц визнано недієздатним громадянина України ОСОБА_2 та призначено ОСОБА_1 його опікуном.

16.02.2017 Буським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Державної міграційної служби України на підставі висновку про результати розгляду звернення щодо надання дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства Цикорідзе Рамазу, рішення Буського районого суду Львівської області від 04.11.2016 у справі №440/1297/16-ц, позивачу видано дозвіл на імміграцію в Україну № 4621/1. Дозвіл дійсний до 15.02.2018.

На підставі вказаного дозволу, 23.02.2017 позивачу видано посвідку на постійне місце проживання № НОМЕР_1 .

01.06.2017 Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняло рішення № 03.01/65 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Цикорідзе Рамазу та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон на підставі подання Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.02.2017 №3432/125/01/14-2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 у справі №813/2335/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 01.06.2017 №03.01/65 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №1340/6214/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області щодо неоформлення та невидачі Цикорідзе Рамазу посвідки на постійне проживання; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання.

На виконання вказаного рішення позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні від 01.10.2019 № НОМЕР_2 , строком дії до 30.09.2029.

11.03.2021 Управління Служби безпеки України у Львівській області звернулось до начальника Головного управління ДМС України у Львівській області з поданням №62/5/2-898 щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 01.01.2019, яке обґрунтоване тим, що вжитими Управлінням заходами здобуто факти щодо фіктивності набуття позивачем статусу опікуна та неналежне виконання обов`язків опікуна. Виявлені докази були скеровані на адресу органу опіки та піклування Буської РДА Львівської області. Опікунська рада Буської РДА ініціювала звернення до суду із заявою про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків опікуна на недієздатною особою ОСОБА_2 . Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30.10.2020 у справі № 943/1605/20, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18.02.2021, звільнено ОСОБА_1 від виконання опікунських обов`язків над ОСОБА_2 , який визнаний недієздатним.

Листом від 19.04.2021 №14/3-1502 Управлінням Служби безпеки України у Львівській області надано відповідачу додаткову інформацію щодо виявлених порушень в міграційній сфері. Зокрема, повідомлено, що за наявними оперативними даними ОСОБА_1 є кримінальним авторитетом у статусі «злодія в законі», який, перебуваючи на території України, негативно впливає на криміногенну ситуацію в регіоні, має наміри створити організовану групу для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, підтримання злодійських традицій, фінансування та збільшення масштабів організованої злочинності, що негативно відображається на оперативній обстановці в регіоні та державі вцілому, його перебування на території країни створює загрозу у забезпеченні національної безпеки України та охороні громадського порядку.

20.04.2021 затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства Цикорідзе Рамазу, яким рекомендовано скасувати повністю рішення Буського РС Головного управління ДМСУ у Львівській області від 16.02.2017 про надання дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства Цикорідзе Рамазу на підставі пунктів 1, 5 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 01.10.2019, терміном дії до 30.09.2029; у зв`язку із скасуванням посвідки на постійне проживання, визнати недійсним та таким, що підлягає вилученню видане посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 16.01.2020; інформувати виконавчий орган селищної ради для зняття з реєстрації місця проживання зазначеної особи відповідно до пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

20.04.2021 Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення № 02-02/-31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане особі без громадянства ОСОБА_1 . Повідомлено, що відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Крім цього, Указом Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно з яким відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції» Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати внесені Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1, серед яких є уродженець Грузії, особа без громадянства ОСОБА_1 .

Тринадцятим обмежувальним заходом, застосовним до ОСОБА_1 є: інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача від виконання обов`язків опікуна над особою ОСОБА_2 , а також наявність фактів фіктивності реєстрації листа опікунської ради при Буській районній державній адміністрації Львівської області від 03.11.2016 є правомірною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». Зазначено, що можливість запрошувати іммігрантів для надання пояснень або запитувати додаткову інформацію має більш диспозитивний характер, тобто носить допоміжну функцію для прийняття відповідного рішення, що свідчить про дотримання відповідачем процедури вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

За правилами частин першої, третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для надання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання позивача стало те, що його призначено опікуном над ОСОБА_2 , якого визнано недієздатним, на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 04.11.2016 у справі № 440/1297/16-ц.

В свою чергу, дозвіл на імміграцію ОСОБА_1 скасований відповідно до пунктів 1, 5 статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки було з`ясовано, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 30.10.2020 у справі № 943/1605/20, яке набрало законної сили 18.02.2021, позивача звільнено від виконання опікунських обов`язків над недієздатним громадянином України ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням ним обов`язків опікуна та встановленим фактом фіктивності реєстрації листа опікунської ради при Буській районній державній адміністрації Львівської області від 03.11.2016.

Отже, підстава для отримання дозволу на імміграцію (а саме, опікунство позивача щодо громадянина України) станом на дату проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення втратила чинність, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення від 20.04.2021 № 02-02/31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання від 01.10.2019 № 900021888, виданих ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №320/849/19 та від 11.02.2021 у справі № 480/1034/20.

Що стосується покликання скаржника на порушення відповідачем процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки в силу вимог пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, відповідач не мав обов`язку отримувати пояснення від позивача, як іммігранта, стосовно якого розглядалося питання про скасування дозволу на імміграцію, і необхідності в цьому судом не встановлено.

Також не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо преюдиційності судового рішення у справі № 813/2335/17, яке набрало законної сили, при вирішенні цієї справи, так як відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частинами четвертою, шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій судовій справі, в тому числі у справі про адміністративне правопорушення, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної, господарської справи, справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд зазначає, що судове рішення у справі № 813/2335/17 набрало законної сили, однак, не має преюдиційного значення при вирішенні цієї справи, так як підставність рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію від 01.06.2017 № 03.01/65, прийнятого у зв`язку з тим, що його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України, що було предметом спору у справі № 813/2335/17, не впливає на вирішення даної справи, спірні правовідносини у якій виникли лише в квітні 2021 року на підставі фактів, що мали місце в лютому 2021 року, а тому результати розгляду справи № 813/2335/17 обґрунтовано не враховані судом першої інстанції.

З огляду на встановлені в цій справі обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, приймаючи спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 20.04.2021 № 02-02/-31, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати своїрішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 380/8506/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 08.06.2022