Справа № 160/17015/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
20.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Державної податкової служби України (далі відповідач-2), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4555-51-13-05/62 від 17.02.2021 року на суму 37 788,74 грн., винесену Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області;
- визнати протиправним та скасувати рішення про залишення скарги без розгляду № 7349/Ш/99-00-06-02-01-09 від 28.08.2021 року Державної податкової служби України;
- зобов`язати відповідальну особу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органів доходів і зборів шляхом виправлення відомостей про нараховану ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37 788,74 грн.;
- зобов`язати відповідальну особу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснити видалення з ІТС «Податковий блок» відомості щодо державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 17.02.2021 року відповідачем-1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4555-51-13-05/62 на суму 37 788,74 грн. З відповіді відповідача-1 вбачається, що зазначена заборгованість з ЄСВ була нарахована в автоматичному режимі в ІКП платника за період 2017-2020 роки. Не погоджуючись із фактом нарахування заборгованості, позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішенням № 7349/Ш/99-00-06-02-01-09 від 28.08.2021 року скаргу позивача залишено без задоволення через порушення останнім законодавчо встановленого строку для її подання, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
26.10.2021 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, у якому останній заперечує проти позову, зазначаючи, що позивач з 14.03.2003 року по 12.07.2021 року перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець, а тому зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок протягом зазначеного періоду.
27.10.2021 року на адресу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив, у якому останній заперечує проти позову в частині визнання протиправним та скасування рішення про залишення скарги без розгляду, мотивуючи свою позицію пропуском позивачем встановленого строку адміністративного оскарження вимоги.
Ухвалою суду від 19.11.2021 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» та довідку за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року (включно) щодо ОСОБА_1 .
Ухвала суду від 19.11.2021 року отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 20.01.2022 року, що підтверджується розпискою, та 31.01.2022 року останнім подано до суду витребувані довідки.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 з 08.10.2003 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Шевченківська ДПІ як платник єдиного внеску з загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зв`язку із наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 року в розмірі 37 788, 74 грн. ГУ ДПС у Дніпропетровській області 17.02.2021 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4555-51-13-05/62.

Судом встановлено, що позивач з серпня 2018 року по вересень 2021 року включно року працював у ТОВ «СМЕРЕКА+», з огляду на що оплата ЄСВ за позивача здійснювалася роботодавцем, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 21.01.2022 року та форми ОК-7 від 254.01.2022 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

17.02.2021 року відповідачем-1 без попереднього проведення перевірки та без складання письмового документу із посиланням на ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено відносно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом - ЄСВ) № Ф-4555-51-13-05/62, якою визначено заборгованість (недоїмку) з ЄСВ станом на 31.01.2021 року у розмірі в розмірі 37 788, 74 грн.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 року № Ф-4555-51-13-05/62 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Як передбачено нормою ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, членство у профспілковій організації, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 6 Закону № 2464-VI, вказані обов`язки поширюються також на платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, тобто і на позивача у справі.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

База нарахування єдиного внеску визначається ст. 7 Закону № 2464-VI.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Водночас, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

З урахуванням вищевикладеного, тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (але господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19.

На підставі ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з серпня 2018 року по вересень 2021 року включно працювала у ТОВ «СМЕРЕКА+», що підтверджується довідками Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 21.01.2022 року та форми ОК-7 від 24.01.2022 року. Позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього протягом зазначеного періоду нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як фізичною особою - підприємцем, що призвело б до подвійної сплати єдиного внеску у мінімальному розмірі.

Окрім того, 07.05.2004 року позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, з огляду на що відповідачем-1 протиправно нараховано позивачу єдиний внесок за 2017-2020 роки.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2020 роки, у той час як відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірна вимога прийнята протиправно та підлягає скасуванню.

З метою поновлення порушених прав та інтересів позивача суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом виправлення відомостей про нараховану ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37788,74 грн. та здійснити видалення з ІТС "Податковий блок" відомості щодо державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З приводу вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової служби України суд зазначає наступне.

Аналіз приписів п.п. 56.1, 56.2 та 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) свідчить про те, що законодавцем закріплено право платника податків на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги, до суду.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України (в редакції, яка діє на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення ДПС України від 28.08.2021 року №7349/Ш/99-00-06-02-01-09 не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а лише залишає чинним (таким, що має обтяжувальну дію щодо позивача) винесену раніше вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 року № Ф-4555-51-13-05/62.

Таким чином, рішення ДПС України від 28.08.2021 року №7349/Ш/99-00-06-02-01-09, прийняте за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави для скасування такого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі №360/1050/19.

За наведених обставин справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачений судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 908,00 грн., а тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 681,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4555-51-13-05/62 від 17.02.2021 року на суму 37 788,74 грн., винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Зобов`язати відповідальну особу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органів доходів і зборів шляхом виправлення відомостей про нараховану ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37 788,74 грн.

Зобов`язати відповідальну особу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити видалення з ІТС «Податковий блок» відомостей щодо державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 681,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко