Справа № 160/17519/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 вересня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «БІКО» до Дніпровської митниці, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА110130/2021/000075/1, прийняте 31.08.21 Дніпровською митницею.
Разом із заявою представником позивача долучено докази для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року постановлено розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення здійснити з повідомленням учасників справи на 07.06.2022 року. Установлено відповідачу 2-денний строк з дня вручення ухвали для подання до суду відзиву на заяву про вирішення питання розподілу судових витрат.
Розглянувши питання про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною 1 статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Аналогічна норма міститься у статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до пункту 3 частини 1 якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Як встановлено судом між позивачем в особі керівника ОСОБА_1 та адвокатом Афоніним Олександром Вікторовичем укладено 30.11.2021 року договір про надання правової допомоги (далі Договір).
Відповідно до п. 4.1, 4.3 Договору, сторонами узгоджена наступна вартість юридичних послуг: 2500 грн. - за годину роботи адвоката, окрім оплати за участь в судовому засіданні; 600 грн. за годину участі в судовому засіданні в суді першої інстанції; 700 грн. за годину участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Загальна вартість наданих послуг складається з загальної вартості послуг наданих, відповідно до підписаних Сторонами актів приймання-передачі адвокатських послуг. Клієнт зобов`язаний оплатити прийняті послуги на підставі рахунку, отриманого від Адвоката у строк протягом 7 (семи) днів з моменту отримання рахунку, але виключно після підписання Сторонами акту приймання-передачі таких послуг.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
21.12.2021 року адвокатом Афоніним О.В. сформовано позивачу рахунок № 1 стосовно оплати професійної правничої допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 30.11.21 № б/н, в тому числі п. 4.3 Договору (аналіз позовної заяви ТОВ «Компанія «БІКО» (0,5 год) - 1250,00 грн., аналіз відомостей Єдиного державного веб-порталу відкритих даних (1,2 год) 3000,00 грн., підготовка відповіді на відзив Дніпровської митниці (1,5 год) 3 750,00 грн., підготовка клопотань про витребування доказів (0,2 год) - 500,00 грн., підготовка клопотання щодо проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (0,1 год) 250,00 грн.) на загальну суму 8 750,00 грн.
Суд звертає увагу на те, що згідно п. 4.2 Договору, мінімальний оплачуваний час за участь в судовому засіданні складає 2 години та підлягає оплаті незалежно від того, чи відбулося засідання.
Відповідно до Актів приймання-передачі № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2021 року, Адвокат Афонін Олександр Вікторович та ТОВ «КОМПАНІЯ «БІКО» в особі керівника Бужиної Юлії Олександрівни склали цей акт про те, що перелічені нижче послуги за договором про надання правової допомоги від 30 листопада 2021 року надані адвокатом у повному обсязі на загальну суму 14 925,00 грн. за підписами сторін адвоката Афоніна Олександра Вікторовича та ТОВ «КОМПАНІЯ «БІКО» в особі керівника Бужиної Юлії Олександрівни.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Суд звертає увагу, на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20, в якій Верховний Суд зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Враховуючи те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, з огляду на те, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між позивачем та адвокатом, і є обов`язковими до виконання, а також те, що угода про надання правничої допомоги є дійсною, в тому числі задоволення позову, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 925,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з огляду на вищевикладене, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про задоволення заяви щодо ухвалення додаткового судового рішення по справі.
Керуючись статтями 134, 139, 243-248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Боженко