Справа № 260/3721/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/3721/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Буришин В.І.;

представника відповідача 1 - не з`явився;

представник відповідача 2, 4 - Невелич Ю.В.;

представник відповідача 3 - Яблонський О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Національної поліції України, Головного управління національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Національної поліції України, Головного управління національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:

1. визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Львівській області "Про виконання рішення суду" №1277 о/с від 11 серпня 2020 року за підписом голови ліквідаційної комісії Володимира Ільчишина.

2. визнати незаконним та скасувати наказ МВС України "Про особовий склад" № 606 о/с від 14 серпня 2020 року в частині поновлення на роботі;

3. визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Львівській області "Про виконання рішення суду" №1297 о/с від 12 жовтня 2020 року за підписом голови ліквідаційної комісії Володимира Ільчишина.

4. поновити на рівнозначній посаді з присвоєнням відповідного спеціального звання поліції в Головному управлінні Національної поліції України у Львівській області.

5. зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Львівській області виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

6. витребувати у Головного управління МВС України у Львівській області особову справу для дослідження судом.

7. витребувати у Головного управління МВС України у Львівській області кошториси на 2020 рік та інші документи за 2020 рік, які згідно Бюджетного кодексу України дають підстави для здійснення виплат по заробітний платі та виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу для дослідження судом.

8. витребувати у Головного управління МВС у Львівській області штатний розпис станом на 11 серпня 2020 року та 12 жовтня 2020 року для дослідження судом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2020 року Наказом Головного управління МВС України у Львівській області "Про виконання рішення суду" № 1277 о/с за підписом голови ліквідаційної комісії Володимир Ільчишина поновлено на осаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління - Головного управління МВС України у Львівській області, з 19 листопада 2014 року. Зазначає, що 11 серпня 2020 року Головне управління МВС України в Закарпатській області листом №3026/05/13-2020 "Про виконання рішення суду" повідомлено про скасування з 06.11.2015 року згідно Наказу МВС України № 1388 всіх штатів апарату та структурних підрозділів ГУМВС України у Львівській області; про непередбаченість жодним нормативно-правовим документом правонаступництва від ГУМВС України у Львівській області до іншого підрозділу. Разом з цим, вказаним листом та додатком до нього було повідомлено про скорочення займаної мною посади та про можливе майбутнє звільнення за пунктом "г" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим на начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ РСР № 114 від 29.07.1991 року, через скорочення штатів, в зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі. Листом №3026/05-13-2020 також повідомлено про можливе майбутнє звільнення, через два місяці з дня отримання попередження. Так, 12 жовтня 2020 року Наказом ГУ МВС України у Львівській області № 1279 о/с "Про звільнення" було звільнено позивача з посади першого заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області - начальника слідства управління та обчислено вислугу на день звільнення станом на 06 листопада 2015 року у розмірі 21 року 03 місяці 05 днів для нарахування одноразової грошової допомоги . Вважає, що мало місце втручання у право на працю, оплату праці, факти умисного перешкоджання виконання рішення суду з боку окремих посадових осіб шляхом перевищення повноважень та всупереч вимогам закону з метою унеможливлення його виконання належним органом державної влади.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

14 грудня 2020 року Головним управлінням МВС України у Львівській області подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, зокрема вказує на те, що на виконання Постанови КМУ № 730 від 16.09.2015 року, МВС України видано наказ №1388 від 06.11.2015 року "Про організаційно-штатні питання", яким скорочено усі штатні посади територіальних органів внутрішніх справ, у тому числі, усі посади ГУ МВС України у Львівській області у кількості 7551 одиниця. Вказує на те, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу. Відсутність можливості подальшого використання на службі ОСОБА_1 пояснюється скороченням усіх посад та ліквідацією установи, у якій проходив службу позивач. Разом з тим, у ГУ МВС України у Львівській області відсутні повноваження щодо працевлаштування позивача в штаті іншої самостійної юридичної особи. А беручи до уваги вказане, 11 серпня 2020 року ОСОБА_2 попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Крім того, позивачу доведено роз`яснення щодо можливого подальшого працевлаштування в органах поліції за умови дотримання визначеної Законом України "Про Національну поліцію" процедури.

16 грудня 2020 року відповідачем - Національною поліцією України подано відзив на позов, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує на те, що після поновлення на службі в органах внутрішніх справ позивач до Національної поліції України з рапортом про прийняття його на службу до поліції не звертався, що підтверджується листами Департаменту документального забезпечення НП України від 02.12.2020 року № 14966/11-20202 та Департаменту кадрового забезпечення НП України від 03.12.2020 року № 7425/12/1/103-2020. Крім того, просить звернути увагу на те, незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліцію не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч. 2 ст. 61 Закону, а також особи, що відмовляються від узяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених Законом, та особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади". Зазначає, що прийом на службу в поліцію колишніх працівників органів внутрішніх справ та поліцейських проводиться на загальних підставах, тобто вирішенню питання про прийняття позивача на службу в поліцію повинно передувати оголошення конкурсу на службу в поліцію та прийняття в ньому участі позивачем.

12 січня 2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, якою просив встановити вислугу років станом на 12 жовтня 2020 року у обсязі 26 років 2 місяці 11 днів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року витребувано особову справу ОСОБА_1 , для дослідження доказів.

У ході підготовчого розгляду справи, 24 вересня 2021 року, представником Національної поліції України подано письмові пояснення.

19 жовтня 2021 року представником позивача подано письмові пояснення, в яких зокрема зазначає про те, що ГУ МВС України у Львівській області перед звільненням позивача не вжив обов`язкових заходів з отримання позивачем від ГУ НП у Львівській області пропозиції про призначення на рівнозначну посаду за наслідками якої позивач міг би мати можливість скористатись можливістю бути прийнятим на роботу шляхом подання заяви (рапорту) про надання ним згоди на призначення на дану посаду. Так само, відповідач МВС України також зобов`язаний був вжити таких заходів, адже ОСОБА_1 був поновлений на роботі Наказом МВС України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів наведених у письмових відзивах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку наступного висновку.

Судом встановлено, що позивача у 1994 році було прийнято на службу до органів внутрішніх справ.

07 квітня 2014 року позивача було призначено на посаду першого заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області на підставі Наказу МВС № 648 о/с від 17.04.2014 року.

Наказом МВС України "По особовому складу" від 27.10.2014 року № 2239 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі положень п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та п. 62"а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з поставленням на військовий облік.

Разом з тим, на виконання наказу МВС України від 27.10.2014 року № 2239 о/с, Головним управлінням МВС України у Львівській області видано наказ "По особовому складу" № 504 о/с від 03.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника ГУМВС - начальника слідчого управління ГУМВС, з 19 листопада 2014 року.

11 серпня 2020 року Наказом Головного управління МВС України у Львівській області "Про виконання рішення суду" №1277 о/с за підписом голови ліквідаційної комісії Володимира Ільчишина, ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління - Головного управління МВС України у Львівській області, з 19 листопада 2014 року.

11 серпня 2020 року Головне управління МВС у Львівській області листом №3026/05/13-2020 "Про виконання рішення суду" позивача повідомлено про скасування з 06.11.2015 року згідно Наказу МВС України № 1388 всіх штатів апарату та структурних підрозділів ГУ МВС України у Львівській області та про непередбаченість жодним нормативно-правовим документом правонаступництва від ГУ МВС України у Львівській області до іншого підрозділу.

Вказаним листом та додатком до нього під назвою "Попередження про можливе майбутнє звільнення" позивача попереджено про скорочення займаної посади та про можливе майбутнє звільнення за пунктом "г" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ РСР від 29.07.1991 № 114, через скорочення штатів, в зв`язку відсутністю можливістю подальшого використання на службі.

Разом з тим, вказаним листом позивача повідомлено про можливе майбутнє звільнення, через два місяці з дня отримання попередження.

14 серпня 2020 року Наказом МВС України "Про особовий склад" № 606 о/с скасовано наказ МВС від 27.10.2014 року № 2239 о/с у частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у Запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) згідно з пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх як першого заступника начальника Головного управління МВС у Львівській області - начальника слідчого управління поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління з 19 листопада 2014 року.

12 жовтня 2020 року Наказом Головного управління МВС України у Львівській області № 1279 о/с "Про звільнення" за підписом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 на підставі п. 4 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління, з 12 жовтня 2020 року (через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі) та обчислено вислугу на день звільнення станом на 06 листопада 2015 21 рік 03 місяці та 05 днів для нарахування одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із такими висновками та розпорядженнями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України проголошує, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регламентувалися Законом України "Про міліцію", чинним до 07.11.2015 та на час виникнення спірних відносин, а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення).

Так, відповідно до статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Згідно з пунктом 64 "г" Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію", який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України, 2015, 08, від 06 серпня 2015 року №141-142), крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року (п.1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію").

За таких обставин, приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції.

Відповідно до пунктів 8-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", які набрали чинності 07 серпня 2015 року, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Головне управління МВС України в Закарпатській області, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, ГУ НП в Закарпатській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС в Головному управлінні МВС України в Закарпатській області скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Законом України "Про Національну поліцію" передбачено тримісячний термін з дня його опублікування для прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення, за згодою працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Суд звертає увагу на те, що вказані приписи чинного законодавства жодним чином не вказують на наявність обов`язку відповідного органу МВС України чи новоствореного органу Національної поліції прийняти на службу до поліції працівника міліції саме шляхом видання наказу про його призначення за згодою такого працівника.

Підпунктом "г" пункту 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що, на думку позивача, приймаючи рішення про звільнення з посади не було запропоновано жодної іншої посади (альтернативи) як то вимагає ст. 32 КЗпП України. Зазначає, що очевидною є обставина того, що Головне управління Національної поліції у Львівській області є правонаступником Головного управління МВС України у Львівській області та мала місце реорганізація або зміна найменування даного територіального органу.

На переконання суду така позиція позивача є помилковою у зв`язку з наступним.

Виходячи з наведених вище норм законодавства, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

Відповідно до матеріалів справи листом за №3026/05/13-2020, 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Одночасно позивачу було роз`яснено в письмовому вигляді про можливість вступу на службу в поліцію та необхідністю прийняти участь у конкурсі, подавши необхідні документи. В роз`ясненні зазначено, що інформація про проведення конкурсу, згідно ст. 53 Закону України "Про Національну поліцію" оприлюднюється відповідно до цього Закону і Типового порядку проведення конкурсу на офіційному веб-порталі центрального органу управління поліції відповідного територіального органу (закладу, установи) поліції та доступна за посиланням: https://nabir.np.gov.ua/index.php?r=recruitment/index. Також за посиланням https:career.gov.ua/site/vacantions-search розміщено інформацію з приводу вакантних посад державної служби.

Вищевказаний лист направлено на адресу позивача, яка вказана у Постанові Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 року, а саме: вул. Стрілецька, 73-а, м. Львів-Винники), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже відповідачем 2 було виконано свій обов`язок щодо повідомлення позивача, в даному випадку, про відсутність можливості подальшого його використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Виходячи з наведеного, лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 Розділу XI Закону України «Про національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

В даному випадку, позивач не проявив ініціативу зі своєї сторони, та не подав заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, що не заперечувалося позивачем.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією судів Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що самого лише бажання працівника міліції продовжити службу в органах поліції, відповідно до приписів чинного законодавства України не достатньо, оскільки питання реалізації одного з двох способів (видання наказу за згодою чи шляхом проведення конкурсу) прийняття працівника міліції на службу до органів поліції належало до виключної дискреції керівництва такого працівника міліції.

Також помилковими є посилання позивача на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 821/303/17.

Отже, позивач був повідомлений про те, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно за результатами конкурсу, а у ГУ МВС України в Закарпатській області скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Оскільки міліція припинила свою діяльність як правоохоронний орган України, позивач не перейшов у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації (через відсутність ініціативи керівництва), а також не взяв участь в конкурсі на зайняття посади в органах поліції, спірним наказом його звільнено у зв`язку з неможливістю використання на службі в міліції.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем свій обов`язок щодо попередження позивача про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі, водночас запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад.

Так, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України та Положення № 114 стосовно позивача проведено заходи з попередження про наступне його вивільнення через скорочення штатів; проведена роз`яснювальна робота щодо неможливості подальшого використання на службі (роботі) в органах внутрішніх справ, роз`яснено його право взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», за результатами якого щодо особи, яка визнана переможцем конкурсу, приймається рішення про звільнення у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).

Позивач не скористався правом бути прийнятим на службу в поліцію у встановленому Законом України "Про Національну поліцію" порядку - шляхом проходження конкурсу.

Позивач помилково вважає, що новостворена Національна поліція є правонаступником міліції і зобов`язана прийняти позивача на службу лише на підставі його бажання про це.

Небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та, відповідно, його поновлення на посаді.

Такі правові висновки Суду відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2020 року (справа №0540/5961/18-а) та постанові від 11 червня 2020 року (справа № 821/303/17).

Закон України «Про міліцію» втратив чинність, тому відсутні нормативні акти щодо врегулювання службової діяльності працівників органів внутрішніх справ, зокрема також тих, які були поновлені за рішенням судів.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що відповідач фактично був позбавлений можливості та правових на те підстав для того, щоб після поновлення позивача на посаді на підставі судового рішення, залишити його працювати на відповідній посаді в апараті МВС України або органах Нацполіції (без конкурсного відбору), у зв`язку з чим та на виконання вимог трудового законодавства, відповідачем було оголошено позивачу повідомлення про наступне вивільнення за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) Положення № 114, а також складено розписку про оголошення позивачу порядку прийняття на службу в органи Нацполіції, з одночасним пропонуванням пройти конкурс на зайняття вакантних посад.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм законодавства та фактичних обставин справи в сукупності свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів від 11 серпня №1277 о/с, № 606 о/с від 14 серпня 2020 року, від 12 жовтня 2020 року № 1297 о/с є необґрунтованими, отже задоволенню не підлягають. Відповідно, позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні, також не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги щодо розрахування вислуги років ОСОБА_1 станом на день звільнення 12 жовтня 2020 року з врахуванням періоду вимушеного прогулу у зв`язку зі незаконним звільненням, а саме 26 років 2 місяці 11 днів, суд вказує на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач вказує на те, що відповідачем 2 при обрахунку його вислуги років не було враховано період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, що суперечить нормам чинного законодавства та порушує його права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року, а саме п. 4 Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління Головного управління МВС України у Львівській області, з 19.11.2014 року. Вказане рішення переглянуте Львівським апеляційним адміністративним судом (постанова від 30.11.2017 року) та Верховним Судом (постанова від 15.07.2020 року).

На виконання постанови Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі №813/7910/14 наказом Головного управління МВС у Львівській області № 1277 о/с від 11.08.2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області, з 19.11.2014 року.

Як вбачається із оскаржуваного наказу №1279 о/с від 12.10.2020 року вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні (станом на 06 листопада 2015 року) та для виплати одноразової грошової допомоги (з урахуванням раніше виплаченої) складає 21 рік 03 місяці 05 днів.

Не погоджуючись із таким розрахунком вислуги років при звільненні позивач звернувся з до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини щодо вислуги років позивача, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли з приводу не зарахування до вислуги років для призначення пенсії позивача періоду вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.

Так, судом встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 зі служби в 2020 році відповідачем 2 здійснено обрахунок його вислуги років станом на 06 листопада 2015 року останній день чинності положень Закону.

При цьому правомірність таких дій суб`єкт владних повноважень обґрунтовує тим, що позивач перебував у штатному розписі органів внутрішніх справ до моменту їх ліквідації 06 листопада 2015 року, а з 19 листопада 2014 року поновлений на неіснуючій посаді, а тому не міг проходити службу як особа начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Проте суд не може погодитися з таким обґрунтуванням правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень з огляду на наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначені положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2262).

При цьому право осіб, на яких поширюється дія цього закону, на отримання пенсії за вислугу років поставлена в залежність саме від наявної в них вислуги років.

Так, нормами ст. 17 Закону №2262 передбачено зарахування до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії військовослужбовцям, серед іншого, служби в органах внутрішніх справ.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.

Більше того, згідно п. 20 Положення час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Отже, період проходження служби в органах внутрішніх справ підлягає зарахування до вислуги років для призначення військовослужбовцю пенсії.

Вказане право ОСОБА_1 на зарахування до його вислуги років періоду до 06 листопада 2015 року відповідачі не заперечують. Однак вважають, що з набранням чинності положень Закону України "Про національну поліцію" та втратою чинності Закону України "Про міліцію" період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ припиняється з огляду на встановлений законодавством особливий порядок прийняття на службу до поліції колишніх працівників міліції. Тому оскільки ОСОБА_1 на службу в поліцію не приймався, а територіальні органи внутрішніх справ ліквідовані, відповідний період до його вислуги років зарахований бути не може.

Проте суд не може погодитися з такою позицією відповідачів, оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби в міліції з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», ще 19 листопада 2014 року та в подальшому поновлений на займаній до звільнення посаді на підставі Постанови Верховного Суду у справі №813/7910/14 від 15.07.2020, яким таке звільнення було визнано протиправним.

Отже позивач в 2014 році не міг бути переведений на службу в поліцію за нормами Закону України "Про національну поліцію" з незалежних від нього обставин.

В 2020 році, за результатами судового розгляду, протиправність звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ була встановлена рішенням суду.

Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Вказане кореспондується також з нормами п. 24 Положення, відповідно до яких у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Отже, суд вважає, що особа не може бути позбавлена права на пенсію та обрахунку вислуги років в належному розмірі через протиправні дії суб`єкта владних повноважень, а тому незважаючи на втрату чинності Законом України "Про міліцію", позивачу підлягає зарахуванню до вислуги років його служба в органах внутрішніх справ України за період з 19.11.2014 по день звільнення зі служби 12.10.2020 року, тобто у обсязі 26 років 2 місяці 11 днів.

З огляду на що наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.10.2020 №1279 о/с по особовому складу у частині встановлення ОСОБА_1 вислуги років є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому суд вважає, що належним способом захистом порушених прав позивача буде зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області розрахувати вислугу років ОСОБА_1 з врахуванням періоду вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Національної поліції України, Головного управління національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - задольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.10.2020 №1279 о/с по особовому складу у частині встановлення ОСОБА_1 вислуги років станом на 06 листопада 2015 року.

3. Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області розрахувати вислугу років ОСОБА_1 станом на день звільнення 12 жовтня 2020 року з врахуванням періоду вимушеного прогулу у зв`язку зі незаконним звільненням, а саме 26 років 2 місяці 11 днів.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 червня 2022 року

Суддя С.А. Гебеш