Справа № 260/4326/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4326/21 пров. № А/857/4059/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини 1493 (Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Скраль Т.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 28 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2021 року Парамзін І.А. звернувся з позовом військової частини НОМЕР_1 (Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення Парамзіна І.А. з військової служби; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення Парамзіна І.А. з військової служби.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно послужного списку, він проходив військову службу в органах Державній прикордонній службі України та у 2012 році та перебував, зокрема, на наступних посадах: начальник центру управління службою прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» ІІІ категорії (тип В) 94 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) державної прикордонної служби України; інспектор прикордонної служби - майстер прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» ІІІ категорії (тип В) 94 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) державної прикордонної служби України. Вказує що п. 4 Додатку № 4 до Постанови № 702 від 01 серпня 2012 року передбачає, що перебування на військовій по «інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії - майстер)» надає право на щорічну додаткову відпустку максимальною тривалістю 7 календарних днів, п. 13 Додатку № 4 - «начальник контролерського поста» максимальною тривалістю 7 календарних днів. Зазначає, що має право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік максимальною тривалістю 7 календарних днів, однак вищевказана відпустка відповідачем не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не виплачувалась.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу не виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2012 рік, передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 № 702 у 2012 році.

Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина 1493 (Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за проходження служби на наступних посадах у 2012 році, Парамзін І. А. мав право на наступну кількість днів відпусток: з 01 січня 2012 року по 05 квітня 2012 року за посадою інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Гута» III категорії (тип В) - за 3 повні місяці - 1 повний день додаткової відпустки; з 21 червня 2012 року по 28 листопада 2012 року за посадою інспектора прикордонної служби майстра ПП «Кам`яниця» ВПС «Гута» III категорії (тип В) - за 5 повних місяців - 2 повний дні додаткової відпустки. Загальна кількість - 3 дні. Вказує, що підтвердити або заперечити використання позивачем щорічної додаткової відпустки, передбаченою Постановою КМ України № 702 протягом 2012 року являється неможливим, так як накази по особовому складу (тимчасового зберігання) зберігаються 5 років відповідно до ст.16-6 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. Звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, у даному випадку повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, початком перебігу якого є день остаточного розрахунку. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено факту використання чи невикористання позивачем додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби на посадах, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і злоров`я.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Парамзін І.А. проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України:

з 01 листопада 2011 року по 05 квітня 2012 року на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В) 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (наказ загону № 348-ос від 01 листопада 2011 року);

з 05 квітня 2012 року по 21 червня 2012 року на посаді начальника центру управління службою прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В) 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (наказ загону № 107-ос від 05 квітня 2012 року);

з 21 червня 2012 року по 29 листопада 2012 року на посаді інспектора прикордонної служби-майстра прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В) 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( наказ загону № 194-ос від 21 червня 2012 року);

з 29 листопада 2012 року по 14 грудня 2012 року перебував у розпорядженні начальника 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби;

з 14 грудня 2012 року по 05 червня 2013 року на посаді інспектора прикордонної служби-майстра прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу Б) 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( наказ загону № 252-ос від 14 грудня 2012 року) (а.с.66-70).

Згідно з довідкою військової частини 1493 № 12/593 від 01 жовтня 2021 року Парамзін І.А. проходив військову службу у 94 прикордонному загоні (військовій частині 1493) м. Чоп в період з 12 листопада 1992 року по 28 листопада 2012 року та з 05 червня 2013 року по 25 березня 2014 року (а.с.40).

Наказом № 11-ос «По особовому складу» від 24 січня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 6 пункту «в» (за віком) у запас з правом носіння військової форми одягу (а.с.74).

Наказом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління № 16-ос «По особовому складу» від 31 січня 2013 року виключено із списків прикордонного загону та всіх видів забезпечення Парамзіна І.А. Зазначено, що з урахуванням наданої йому щорічної основної відпустки за 2014 рік та додаткової відпустки за 2013 рік, відповідно до Постанови КМУ від 01.08.2012 року № 702, датою виключення із списків особового складу загону вважається 25 березня 2014 року (а.с.75).

Із матеріалів справи слідує, що 07 червня 2021 року відповідачу надіслано адвокатський запит представника Парамзіна І.А. адвоката Орос В.В. щодо надання інформації про те, чи було надано Парамзіну І.А. щорічну додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2011, 2012, 2013, 2014 роки та чи було виплачено Парамзіну І.А. грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2011, 2012, 2013, 2014 роки (а.с.22-23).

Листом № 12/3867 від 14 червня 2021 року відповідач повідомив про те, що підтвердити або заперечити використання позивачем щорічної додаткової відпустки, передбаченою Постановою КМ України № 702 протягом 2012 року являється неможливим, так як накази по особовому складу (тимчасового зберігання) зберігаються 5 років відповідно до ст.16-6 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. Зазначив, що вказана щорічна додаткова відпустка за 2011 рік не була передбачена, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України № 702 прийнята та вступила в дію 01 серпня 2012 року; додаткову відпустку за 2013 рік позивачу було надано, про що зазначено в наказі начальника 94 прикордонного загону від 31 січня 2014 року № 16-ос; додаткова відпустка за 2014 рік не надавалась (а.с.24-25).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до п. 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Згідно з абз. 3 пп. 1 п. 203 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення № 1115, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у мирний час військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, надається додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я.

Згідно з п. 207 Положення № 1115 перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» № 702 (далі Постанова № 702) затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Додаток 4 до Постанови № 702 містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Відповідно до п. 4 додатку 4 до Постанови № 702 інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Відповідно до п. 1 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 (далі Порядок № 702) щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Згідно з п. 11 Порядку № 702 в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Відповідно до п. 12 Порядку № 702 якщо військовослужбовець проходив службу в різних умовах, на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на щорічну додаткову відпустку різної тривалості, підрахунок часу виконання обов`язків військової служби проводиться окремо за кожною умовою (посадою).

У разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Облік часу виконання обов`язків військової служби за кожною умовою (посадою) здійснюється командиром (начальником) або уповноваженою ним особою.

Абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пп. 4.9.4, 4.9.5 п. 4.9 розділу VI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держкордонслужби № 425 від 20 травня 2008 року (далі Інструкція № 425; чинної на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби, оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (пп.4.9.10 п. 4.9 Інструкції № 425).

Проаналізувавши вищенаведені законодавчі положення, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ.

Судом першої інстанції встановлено, що Парамзін І.А. в 2012 році проходив військову службу у 94 прикордонному загоні (військовій частині 1493) м. Чоп: з 01 січня 2012 року по 05 квітня 2012 року на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В);

з 05 квітня 2012 року по 21 червня 2012 року на посаді начальника центру управління службою прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В);

з 21 червня 2012 року по 29 листопада 2012 року на посаді інспектора прикордонної служби-майстра прикордонного поста «Кам`яниця» відділу прикордонної служби «Гута» 3 категорії (типу В).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 додатку 4 до Постанови № 702 інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Судом першої інстанції встановлено, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у 2012 році не здійснювалася, що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень.

Оскільки Парамзін І.А. упродовж 2012 року проходив військову службу на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою № 702, тому при звільненні з військової служби в запас мав право на отримання грошової компенсації за невикористану у спірний період додаткову відпустку, передбачену п.4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ.

Виходячи з фактичних обставин справи, відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем у день звільнення, що не узгоджується з наведеними нормами законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обставин протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Враховуючи вищенаведене, з метою захисту порушеного права позивача, слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити Парамзіну І.А. грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2012 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення Парамзіна І.А. з військової служби.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що підтвердити або заперечити використання позивачем щорічної додаткової відпустки, передбаченою Постановою КМ України № 702 протягом 2012 року являється неможливим, так як накази по особовому складу (тимчасового зберігання) зберігаються 5 років відповідно до ст.16-6 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, оскільки в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивачем пропущено передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п. 4.9 Інструкції № 425 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
Колегія суддів відхиляє твердження представника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку не обмежені строком звернення до адміністратвиного суду. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини 1493 (Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 260/4326/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 07 червня 2022 року.