Справа № 280/2036/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Справа № 280/2036/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі також відповідач, Управління), у якій позивач просить суд:

- визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 10 квітня 1996 року по 21 січня 1999 року у ЗАТ «Продтовари» на посаді вантажника постачальника;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з урахуванням стажу у ЗАТ «Продтовари».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при призначенні пенсії по інвалідності йому протиправно відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу періоду його роботи з 10.04.1996 по 21.01.1999 на посаді вантажника-постачальника у ЗАТ «Продтовари». Наголошує на тому, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.02.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві належним чином засвідчену копію: заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності від 10.11.2021 з доданими документами; рішення, прийняте за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності від 10.11.2021 та інформацію щодо суб`єкта прийняття вказаного рішення; розрахунку страхового стажу позивача при призначенні пенсії.

01.04.2022 на виконання ухвали суду від 08.02.2022 в частині витребування доказів до суду надійшли документи.

25.04.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що заяву позивача від 10.11.2021 про призначення пенсії по інвалідності розглянуто Управлінням за принципом екстериторіальності. За наслідками розгляду заяви позивачу з 04.11.2021 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) з врахуванням страхового стажу 21 рік 3 місяці 15 днів. При цьому, не враховано до загального страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки з 10.04.1996 по 21.01.1999, оскільки вбачається виправлення в даті наказу про зарахування на роботу, який не завірено належним чином. Звертає увагу, що Управління не відмовляло позивачу у зарахуванні до страхового стажу, тому дії відповідача не можуть визнаватись протиправними. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.05.2022 витребувано від Управління:

- інформацію щодо найменування органу Пенсійного фонду України, який прийняв рішення №02 про призначення ОСОБА_1 з 04.11.2021 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- інформацію щодо найменування органу Пенсійного фонду України, який здійснив розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні останньому пенсії по інвалідності за заявою від 10.11.2021 та не врахував до страхового стажу спірний період роботи ОСОБА_1 з 10 квітня 1996 року по 21 січня 1999 року у ЗАТ «Продтовари» на посаді вантажника постачальника;

- інформацію щодо найменування органу Пенсійного фонду України, який здійснив розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні останньому пенсії по інвалідності за заявою від 10.11.2021 та не зарахував до страхового стажу спірний період роботи ОСОБА_1 з 10 квітня 1996 року по 21 січня 1999 року у ЗАТ «Продтовари» на посаді вантажника постачальника.

24.05.2022 від відповідача до суду надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 17.05.2022.

Ухвалою суду від 06.06.2022 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву задоволено. Поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві строк для подачі відзиву на позовну заяву у справі №280/2036/22.

Ухвалою суду від 06.06.2022 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про залучення співвідповідача до участі у справі №280/2036/22 відмовлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

10.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Вищевказану заяву позивача з доданими документами за принципом екстериторіальності у відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №4.2), передано до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 відповідачем винесено рішення про призначення з 04.11.2021 пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV з врахуванням страхового стажу 21 р. 3 м. 15 д.

Листом Управління від 12.11.2021 №2600-0303-8/180155 позивача повідомлено про призначення пенсії по інвалідності з 04.11.2021. Крім того, повідомлено, що не враховано до його стажу період роботи з 10.04.1996 по 21.01.1999 (виправлення дати зарахування на роботу не завірено належним чином) до надання уточнюючої довідки.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , позивач з 10.04.1996 по 21.01.1999 працював вантажником постачальником у ЗАТ «Продтовари» (з 25.02.1997 перейменовано в ТОВ «Завод «Продтовари»).

Згідно архівної довідки Виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області в секторі «Трудовий архів» виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, відсутні документи ЗАТ «Продтовари» (реорганізовано в ТОВ «Завод «Продтовари»).

Позивач, вважаючи, що йому при призначенні пенсії по інвалідності протиправно не зараховано до страхового стажу період його роботи з 10.04.1996 по 21.01.1999, звернувся до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає №1058-IV.

За положеннями статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

для осіб з інвалідністю I групи:

до досягнення особою 25 років включно - 1 рік;

від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки;

від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки;

від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років;

від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років;

від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років;

від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років;

від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років;

від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років;

для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

За змістом статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частин 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться повні записи про період роботи у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари»), а саме: з 10.04.1996 по 21.01.1999, при цьому, у графі «рік» - прийняття на роботу міститься незначне виправлення цифри «6». Суд зазначає, що з записів у трудовій книжці позивача встановлено, що до прийняття на роботу у ЗАТ «Продтовари» позивач служив в армії до 28.11.1995 року. Отже прийняття позивача на роботу у 1996 році з урахуванням наступного запису у трудовій книжці, зробленого 25.02.1997 року, не викликає сумніву.

Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Відповідно до пунктів 2.6, 2.8 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису, або вчинення запису не в повному обсязі не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача щодо спірного періоду роботи позивача з 10.04.1996 по 21.01.1999 не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня. Відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або спірний період роботи не відповідає дійсності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, про те, що відповідач при призначенні пенсії ОСОБА_1 , протиправно не зарахував до загального страхового стажу період роботи позивача з 10.04.1996 по 21.01.1999 у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари»).

Щодо обраного способу захисту порушених прав позивача, слід зазначити таке.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за результатом розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії керівником органу, що призначає пенсію приймається відповідне рішення.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачем за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 розглянуто заяву позивача від 10.11.2021 та прийнято рішення про призначення позивачу пенсії з 04.11.2021 з урахуванням страхового стажу 21 р., 3 м. 15 д. При цьому, у цій справі суд дійшов висновку, про те, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 , Управління протиправно не зарахувало до загального страхового стажу період роботи позивача з 10.04.1996 по 21.01.1999 у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари»).

Суд звертає увагу, що обчислення страхового стажу є повноваженнями органу Пенсійного фонду, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки встановлений за наслідками такого обчислення розмір страхового стажу є однією з обов`язкових умов, з наявністю якої закон пов`язує право особи на призначення пенсії. Крім того, розмір страхового стажу впливає на визначення розміру пенсії, що також має місце при призначенні пенсії.

Таким чином, оскільки обчислення стажу є повноваженнями органу, що призначає пенсію, які реалізовуються виключно в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV з 04.11.2021 в частині незарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 10.04.1996 по 21.01.1999 на посаді вантажника постачальника у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари»), оскільки саме цим рішенням у вказаній частині порушено право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, з метою поновлення порушеного права позивача наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача вищезазначеного періоду роботи та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV з 04.11.2021.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними не підлягають задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV в частині незарахування до загального страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 10.04.1996 по 21.01.1999 на посаді вантажника постачальника у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (21 років, 3 місяці, 15 днів) періоду його роботи з 10.04.1996 по 21.01.1999 на посаді вантажника постачальника у ЗАТ «Продтовари» (ТОВ «Завод «Продтовари») та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 04.11.2021.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16; .

Повне судове рішення складено 08.06.2022.

Суддя К.В. Мінаєва