Справа № 500/7479/21
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 червня 2022 р. м. Чернівці Справа № 500/7479/21

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення майнової шкоди,

УСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення майнової шкоди.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність колишнього командира 2 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 11225,48 грн.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Осташ А.В. від 08 листопада 2021 року у даній справі за №500/7479/21 відкрито провадження та вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 21 грудня 2021 року о 09:30 год.; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Осташ А.В. від 21 грудня 2021 року задоволено клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю. Справу №500/7479/21 передано за підсудністю до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Після надходження справи №500/7479/21 до Чернівецького окружного адміністративного суду за результатами автоматичного розподілу справи між суддями дану справу передано для розгляду судді Лелюку О.П., ухвалою від 11 січня 2022 року справу прийнято до свого провадження; вказано, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Станом на 08 червня 2022 року від сторін справи №500/7479/21 до Чернівецького окружного адміністративного суду не надходило жодних заяв, пояснень, доказів.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що у поданому до Тернопільського окружного адміністративного суду відзиві на позовну заяву відповідачем, з-поміж іншого, вказано і про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу на те, що разом з позовною заявою військовою частиною НОМЕР_1 було подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Між тим, зміст ухвали судді Тернопільського окружного адміністративного суду Осташ А.В. від 08 листопада 2021 року про відкриття провадження у цій справі свідчить про не вирішення поданого позивачем клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

За таких обставин суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин першої та третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому наведені законодавчі приписи передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підставою для звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду з цим позовом є висновки службового розслідування за фактом переплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , що відображені у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2020 року №99 (зокрема, висновки про понесення ОСОБА_1 матеріальної відповідальності та відшкодування 11225,48 грн).

Отже, строк, протягом якого військова частина НОМЕР_1 могла звернутися до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення майнової шкоди тривав з 02 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року.

Однак з указаним позовом військова частина НОМЕР_1 звернулася до адміністративного суду лише 26 жовтня 2021 року (згідно відмітки Укрпошти на конверті), тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суд звертає увагу на те, що період пропуску строку складає понад 11 місяців.

Факт пропуску строку звернення до суду з цим позовом визнається позивачем, про що свідчить його клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, подане разом із позовною заявою.

Так, з указаного клопотання вбачається, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку вказано про те, що представник військової частини НОМЕР_1 не мав можливості звернутися до суду у визначені законом строки, оскільки військова частина НОМЕР_1 перебуває у складі сил та засобів ООС та знаходиться на виконанні завдань за призначенням; з травня 2020 року управління військової частини НОМЕР_1 знаходиться в Міжнародному центрі миротворчості на полігоні смт. Старичі, Яворівського району, Львівської області, що унеможливило зібрання всіх потрібних доказів представником військової частини НОМЕР_1 з метою подачі позовної заяви; вказано про ускладнення зібрання документів по справі.

Надаючи оцінку доводам клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, варто зазначити наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Із змісту доводів, викладених у поданому клопотанні, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права саме військової частини НОМЕР_1 як юридичної особи та суб`єкта владних повноважень на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

У клопотанні не наведено причин, пов`язаних безпосередньо з військовою частиною НОМЕР_1 як юридичною особою та суб`єктом владних повноважень, які унеможливили її звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

При цьому суд звертає увагу на те, що даний позов підписано командиром військової частини НОМЕР_1 і саме командиром військової частини НОМЕР_1 був підписаний наказ від 01 серпня 2020 року №99 «Про результати службового розслідування», висновки якого і слугували підставою для звернення до суду з цим позовом.

Отже, після винесення названого наказу військова частина НОМЕР_1 в особі її уповноваженого представника, зокрема відповідного командира військової частини НОМЕР_1 , могла звернутися до суду з даним позовом у межах установленого процесуальним законом строку.

Суд зазначає, що причини, наведені у клопотанні, фактично стосуються представника військової частини НОМЕР_1 та неможливості його зібрати докази по даній справі.

Між тим, варто зауважити, що військова частина НОМЕР_1 як юридична особа та суб`єкт владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України при зверненні до суду з адміністративним позовом набуває процесуальний статус позивача, а відтак разом із поданням позовної заяви мала право і на подання клопотання про витребування доказів, необхідних для правильного вирішення справи. Тому, доводи, викладені в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, щодо неможливості представника позивача своєчасно зібрати докази по справі суд оцінює критично.

До того ж, на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, не було надано належних та достовірних доказів.

Таким чином, доводи позивача не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Зазначені вище обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні поданого позивачем клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та щодо наявності правових підстав для залишення позову без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного процесуального строку.

2.Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення майнової шкоди залишити без руху.

3.Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом наведення інших підстав для поновлення строку.

4.Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк