Справа № 240/8359/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8359/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

06 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2021 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

03 травня 2022 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

09 травня 2022 року до суду від представника третьої особи Сушко Т.М. надійшов відзив на апеляцій скаргу, в якому остання підтримує апеляційну скаргу та просить суд залишити адміністративний позов без розгляду.

23 травня 2022 року до суду від відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог, а також доводи відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 звернувся до Василівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Рішенням Василівської сілської ради Житомирського району Житомирської області від 22 листопада 2019 року надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,32 га з метою передачі її у приватну власність, у тому числі для ведення ОСГ біля будинку .

Згідно з пунктами 2, 3 наведеного рішення ОСОБА_1 мав виготовити проект землеустрою, погодити його та подати на затвердження сесії сільської ради.

Після виготовлення проекту землеустрою, 13.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Рішенням Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 січня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,2756 га, кадастровий номер :04:001:0170 за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства в межах с. Василівка на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у зв`язку з відсутністю акту погодження меж із суміжними землекористувачами та сільською радою.

Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Згідно з наведеними положеннями частини 6 статті 118 Земельного кодексу України у заяві зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що розмір земельної ділянки зазначений у рішенні Василівської сілської ради Житомирського району Житомирської області від 22 листопада 2019 року (0,32 га) не співпадає з розміром земельної ділянки зазначеним у технічній документації (0,2756 га) не може бути доказом того, що дозвіл був наданий на іншу земельну ділянку, оскільки дозвіл надається на виготовлення земельної ділянки з орієнтовним розміром, який може змінитися після виготовлення проекту землеустрою.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що наведена обставина не була підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, не відображена в оскаржуваному рішенні, тому вона не може бути підтвердженням правомірності прийнятого з інших підстав рішення.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З наведеної норми вбачається, що орган місцевого самоврядування зобов`язаний у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Підставою для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно підставою для відмови у відведенні земельної ділянки та надання її у власність може бути лише відсутність проекту землеустрою або наявність непогодженого проекту.

Проте, в порушення наведеної норми Земельного кодексу України Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою з підстав, що не передбачені частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України, а саме: у зв`язку з тим, що у технічній документації відсутній акт погодження меж із суміжними землекористувачами та сільською радою.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що рішення Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 січня 2021 року є протиправним.

Колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, оскільки в даному випадку підставою для відмови в задоволенні заяви позивача було саме відсутність акту погодження меж із суміжними землекористувачами та сільською радою, тому суд апеляційної інстанції надає оцінку виключно щодо законності та обґрунтованості підстав відмови, які зазначені у спірному рішенні.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що на розгляді в Житомирському районниму суді Житомирської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки предмет позову у даній справі не стосується предмету позову у цивільній справі.

Як вбачається зі змісту спірного рішення підставою для відмови було саме відсутність акту погодження меж із суміжними землекористувачами та сільською радою, а не рішення у цивільній справі.

Колегія суддів вкотре наголошує, що в даному випадку судом надається оцінка правомірності та під ставності дій відповідача при прийнятті відмови у затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2756 га.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту права позивача, у даному випадку, є визнання протиправним та скасування рішення Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 січня 2021 року та зобов`язання Березівську сільську раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

Судова колегія зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року та постановити нове, яким на підставі п.3 ч.1 ст. 240 КАС України залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Частиною 1 статті 240 КАС України визначено підстави для залишення адміністративного позову без розгляду, а саме:

1) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;

2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності;

5) надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду;

6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти позову і від неї надійшла відповідна заява;

7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом;

8) з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

9) позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;

10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Водночас, досліджуючи доводи клопотання та надані апелянтом в їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку Березівською сільською радою Житомирського району Житомирської області не надано доказів, які б свідчили про обставини зазначені в п.3 ч.1 вищенаведеної статті.

Згідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо частково задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.