Справа № 600/5163/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5163/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

06 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекспортер" до Чернівецької митниці, Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2021 року позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької митниці, Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Чернівецька митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

27 квітня 2022 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

06 травня 2022 року від відповідача до суду надійшли додаткові докази у справі.

27 та 31 травня 2022 року до суду від позивача та Чернівецької митниці надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Інша сторона в судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження..

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, неоспорені факти про те, що листом від 19 листопада 2020 р. № 11-27691/03-2020 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, звернулось до Державної митної служби України з проханням доручити підлеглим співробітникам митної служби в місячний термін провести перевірочні заходи щодо фактів порушень чинного законодавства службовими особами ТОВ "Медекспортер" та ПП "Медлогістик" за період з 01.01.2019 по теперішній час, в частині перевірки законності застосування преференцій зі сплати податку на додану вартість та достовірності наданої даними суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності документів, які стали підставою для митного оформлення медичного обладнання.

Листом від 27 листопада 2020 року Державна митна служба України направила вищевказаний лист ДБР до Буковинської митниці Держмитслужби для опрацювання та організації, у разі наявності достатніх підстав, проведення документальних перевірок на вказаних підприємствах.

Листом від 09 грудня 2020 року Територіальне управління ДБР, розташованого у місті Києві, направило Буковинській митниці Держмитслужби копії певних документів, в т.ч. копії листів: Самсунг від 31.07.2020 р. вих. № SEUC 20/07/2020, ТОВ "Айемес Україна" від 18.08.2020 р вих. № 20200801, ТОВ "Сіменс Медицина" від 10.08.2020 вих. №1749/10, Кенон від 31.07.2020 вих.№19, а також копії відповіді Київської торгово-промислової палати № 1708-2а/603 від 09.11.2020, копія відповіді на запит від 12.11.2020 (Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками) та копії інших документів.

10 березня 2021 року Буковинською митницею Держмитслужби прийнято наказ № 54 Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Медекспортер" вимог законодавства України з питань митної справи.

У вказаному наказі зазначено, що його винесено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч.3ст 345, п. 1 ч.2 ст. 351 Митного кодексу України та інформації, отриманої від уповноважених представників виробників товарів торгових марок SAMSUNG, Siemens та Toshiba (листи від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19) щодо відсутності повноважень у Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекспортер" на складання декларацій по відповідальність виробів медичного призначення.

Цим наказом вирішено провести документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ "Медекспортер" вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщені виробів медичного призначення через митний кордон України за окремими митними деклараціями згідно з додатком тривалістю 5 робочих днів з 22.03.2021 у Буковинській митниці Держмитслужби за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, буд. 248М.

В матеріалах справи наявний лист "Про направлення повідомлення" від 10.03.2021 р. відповідача, а також повідомлення від 10 березня 2021 року № 5 про проведення перевірки згідно з наказом від 10.03.2021 р. № 54 з 22 березня 2021 року тривалістю 5 робочих днів.

Згідно акту перевірки від 09 квітня 2021 року № 5/7.2-19/41235667 Відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка з 22.03.2021 по 26.03.2021 р. Вказаним актом встановлено порушення частини 1 та 2 Закону України Про технічні регламенти та оцінку відповідності, частини 1 статті 257 МКУ, пункту 193.1. статті 193 ПКУ в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 4939935,74 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем 17 травня 2021 р. прийняте податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2021 року № 6.2 19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4939935,74 грн. та застосовано штраф у розмірі 1234983,94 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, ТОВ "Медекспортер" оскаржило його в адміністративному порядку.

Розглянувши скаргу позивача, Державна митна служба України 30 серпня 2021 року прийняла рішення, яким залишила її без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із правомірністю проведеної перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Медекспортер" не оскаржує рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Чернівецької митниці.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Даючи оцінку доводам апелянта з приводу правомірності винесення Щодо вимоги позивача Буковинською митницею Держмитслужби наказу №54 від 10 березня 2021 року про проведення документальної невиїзної перевірки та документальної невиїзної перевірки Буковинської митниці Держмитслужби, що проводилась з 22.03.2021 р. по 26.03.2021 р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 визнання наказу про проведення перевірки протиправним не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Слід наголосити, що у справі № 816/228/17 також оскаржувався наказ про проведення документальної невиїзної перевірки.

Щодо допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної невиїзної перевірки Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Глава 8 розділу II ПК визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК).

Стаття 79 ПК визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК).

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Аналогічні норми щодо проведення невиїзної документальної перевірки передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ч. 3-6 ст. 351 МК документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу. Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 щодо того, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства необхідно застосовувати і до цієї справи.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо закриття провадження в частині позовних вимог щодо оскарження наказу № 54 від 10.03.2021 р. та визнання незаконної самої перевірки.

Однак, суд наголошує, що це не позбавляє позивача права на судовий захист щодо доведення неправомірності дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у наступних постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 826/17123/18 у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульований такий правий висновок: оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у справі (постанова від 22 вересня 2020 року №520/8836/18) окрім наведених, палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтувала відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Необхідно зазначити й те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 зазначила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Такий підхід продовжений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №520/11315/18, від 20 жовтня 2021 року у справі №815/94/16, від 24 листопада 2021 року у справі №826/17043/18.

Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося (постанова ВС від 21 жовтня 2021 року у справі № 817/1314/17).

Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності дій митного органу при призначенні і проведенні перевірки за наказом Буковинської митниці Держмитслужби №54 від 10 березня 2021 року про проведення документальної невиїзної перевірки та неправомірності документальної невиїзної перевірки Буковинської митниці Держмитслужби, що проводилась з 22.03.2021 р. по 26.03.2021 р., суд апеляційної інстанції вказує на слідуюче.

Згідно наказу Буковинської митниці Держмитслужби про проведення перевірки №54 від 10 березня 2021 року перевірка призначена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, інформації отриманої від уповноважених представників виробників товарів торгових марок SAMSUNG, Siemens та Toshiba (листи від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, до Державної митної служби України надійшов лист від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 19.11.2020 №11-27691/03-2020, в якому останній зазначає про те, що ним здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001450 від 20.07.2020 р. В ході проведеного аналізу встановлено, що під час проведення імпортних операцій ТОВ "Медекспортер" та ПП "Медлогістик" використовує завідомо недостовірні відомості щодо відповідності медичного обладнання технічним регламентам (Постанова КМУ від 02.11.2013 п. № 753 Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів), а саме внесення до декларації про відповідність продукції вимогам технічних регламентів недостовірні дані, використовуючи листи компаній-виробників обладнання, що можуть мати ознаки підроблення та як наслідок, безпідставно застосовує ставку ПДВ 7 %. Цим листом ТУ ДБР у м. Києві просить:

- в місячний термін провести перевірочні заходи щодо фактів порушень чинного законодавства службовими особами ТОВ "Медекспортер" та ПП "Медлогістик" під час митного оформлення медичного обладнання за період з 01.01.2019 по теперішній час, в частині перевірки законності застосування преференцій зі сплати податку на додану вартість та достовірності наданої даними суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності документів, які стали підставою для митного оформлення медичного обладнання.

- вжити вичерпних заходів щодо забезпечення повноти сплати ТОВ "Медекспортер" та ПП "Медлогістик" податку на додану вартість під час проведення імпортних операцій.

Листом Держмитслужби від 27.11.2020 р. № 19/19-01/7.2/1409 "Щодо проведення перевірки" Буковинській митниці Держмитслужби надіслано лист ТУ ДБР у м. Києві від 19.11.2020 №11-27691/03-2020 для опрацювання та організації, у разі наявності достатніх підстав, проведення документальних перевірок дотримання ТОВ "Медекспортер" та ПП "Медлогістик" вимог законодавства України з питань митної справи.

Листом ТУ ДБР у м. Києві від 09.12.2020 р. № 11-29369/03-2020 на адресу Буковинської митниці Держмитслужби надано копії документів, зокрема листів від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19, які зазначені у наказі про проведення перевірки №54 від 10 березня 2021 року, які підстава для проведення перевірки.

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що фактичною підставою для проведення перевірки слугував лист Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, від 19.11.2020 №11-27691/03-2020 про проведення перевірки, що є порушенням порядку призначення перевірки та не відповідає вимогам ч. 2 ст. 351 МК України.

Відповідач стверджував, що листи, які зазначені в наказі на перевірку, складені уповноваженими особами виробників товарів торгових марок Siemens, SAMSUNG, Toshiba.

З метою встановлення зазначених доводів, судом першої інстанції ухвалою суду від 30 листопада 2021 року було витребувано від Чернівецької митниці оригінали листів виробників, які стали підставою для проведення оскаржуваної перевірки ТОВ "Медекспортер".

Листом відповідача від 02.12.2021 р. № 7.2-08/1/7.2-10/8.19/3561 зазначено, що позивачем-декларантом (уповноваженою особою) під час декларування товарів використано саме електронне декларування. Документів, зокрема, оригіналів документів у паперовому варіанті не було надано Київській митниці. Відтак, оригінали документів торгових марок Siemens, SAMSUNG, Toshiba відсутні як у Київської митниці, так і у Чернівецької митниці. Стосовно оригіналів листів торгових марок, які надійшли як відповіді на запити у рамках досудового розслідування кримінального провадження, то вони знаходяться у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві. Митниці надіслано копії відповідних листів, засвідчені належним чином слідчим ТУ ДБР у м. Києві Д.А. Призом.

Отже, у Митного органу відсутні оригінали листів виробників, на підставі яких видано наказ на перевірку №54 від 10 березня 2021 року, що також підтверджує, що фактичною підставою для перевірки слугував лист ДБР від 19.11.2020 №11-27691/03-2020, а митний орган не отримував від виробників товарів інформації, яка може бути підставою для проведення перевірки за п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України.

При цьому, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не надав суду доказів того, що листи від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19, які стали підставою перевірки дійсно видані уповноваженими представниками виробників.

Як вбачається з акту перевірки та листа Держлікслужби від 28.08.2020 р. в Україні діє Реєстр осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики invitro в обіг. Порядок ведення цього реєстру затверджений наказом МОЗ України від 10.02.2017 № 122. Крім того, відповідно до пункту 31 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753, будь-який виробник, який під власним іменем вводить медичні вироби в обіг, згідно з процедурами, зазначеними у пунктах 18 і 19 цього Технічного регламенту, а також будь-яка інша фізична особа - підприємець або юридична особа, яка провадить діяльність, зазначену в пунктах 27-30 цього Технічного регламенту, зобов`язана повідомити Держлікслужбі щодо свого місцезнаходження і надати перелік та опис відповідних виробів.

Проте, відповідач не надав витягів з цього Реєстру, або підтвердження від Держлікслужби, або інших доказів того, що листи від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19, які стали підставою перевірки, видані уповноваженими представниками виробників або самими виробниками товарів торгових марок Siemens, SAMSUNG, Toshiba.

Суд звертає увагу, що у листі від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602 зазначено, що ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані" не є імпортером товарів медичного призначення торгової марки SAMSUNG.

Проте, відповідачем не надано пояснень, яким чином лист ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані" від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602 став підставою для проведення перевірки, якщо вказане Товариство зазначило про те, що воно не є імпортером товарів медичного призначення торгової марки SAMSUNG та не має жодного відношення до компанії SamsungMedisonCo. Ltd, та йому не відомо, хто є уповноваженими представляти будь-які інтереси компанії SAMSUNG на території України та складати декларації відповідності технічним регламентам від імені виробника.

Також, в листі ТОВ "АйЕмЕс Україна" від 18.08.2020 № 20200801 зазначило, що було уповноваженим представником SamsungMedison в Україні в період з 2019 по 30.06.2020 р. В цьому листі є посилання на відповідні сертифікати оцінювання відповідності та інші листи, що ніби підтверджують цю обставину.

Проте, відповідачем не надано суду копії вказаних сертифікатів та інших доказів, що підтверджують уповноваження ТОВ "АйЕмЕс Україна" бути представником виробника товарів медичного призначення торгової марки SAMSUNG.

Також відповідачем не надано доказів з якого саме числа 2019 року ТОВ "АйЕмЕс Україна" набуло повноваження представляти цього виробника та видавати декларації відповідності на такий товар.

Разом із тим, відповідно до додатку до наказу на перевірку № 54 від 10.03.2021 р. перевірка проводилась щодо митних декларацій, починаючи з 12.04.2018 року.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки відповідач не надав суду оригінали листів, суд не може прийняти до уваги наявні в матеріалах справи копії листів: від 18.08.2020 № 20200801, від 31.07.2020 № SEUC 20/70/0602, від 07.08.2020 № 473_H, та від 31.07.2020 № 19, на підтвердження законності призначення перевірки.

Також відсутність в матеріалах справи оригіналів листів, які подавались позивачем під час декларування товарів за митними деклараціями, які були предметом перевірки, також унеможливлює призначення по цій справі судової експертизи для підтвердження або спростування доводів митного органу про підроблення таких листів позивачем (або уповноваженою особою).

Відповідно до ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом із тим, факт підроблення документів може бути встановлено виключно у межах кримінального судочинства. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 473/2302/20 (п. 55 постанови).

Отже, Митним органом не доведено належними, допустимими та достатніми доказами правомірність призначення перевірки та наказу на перевірку №54 від 10 березня 2021 року.

Також суд звертає увагу на неналежне оформлення рішень митного органу.

Згідно п.п. 42.1 та 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Відповідно до ч. 11 ст. 354 МК України рішення про визначення грошових зобов`язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення.

З матеріалів справи встановлено, що наказ на перевірку № 54 від 10.03.2021 р. підписано в.о. начальника митниці Русланом Мухтаровим, але на завірений печаткою.

Разом із тим, відповідач надав суду першої інстанції додаток до наказу Перелік окремих митних декларацій, що підлягають перевірці, в якому зазначено 53 позиції митних декларацій. Цей додаток підписаний начальником відділу проведення митного аудиту Буковинської митниці Держмитслужби Антоніною Шевчук, а не керівником митного органу, і не завірений печаткою контролюючого органу.

Висновок щодо протиправності наказів про проведення перевірок, які не засвідчені печаткою, зроблено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 826/28170/15.

Також, колегія суддів звертає увагу, що акт про перевірку від 09.04.2021 р. та додатки до нього не завірені печаткою митного органу.

Крім того, додаток до податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2021 року № 67.2 19, який є його невід`ємною частиною, не підписаний керівником контролюючого органу та не завірений печаткою.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач не приймав участь в перевірці та не отримував наказ на перевірку.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи відповідача про направлення ТОВ "Медекспортер" повідомлення про проведення перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 888 від 11.03.2021 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, згідно довідки Укрпошти вказаний лист повернуто відповідачу 12.03.2021 р. у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Разом із тим, таке швидке повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресату порушує п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270. Згідно цього пункту Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Крім того, відповідачем не надано доказів та матеріали справи не містять доказів про отримання позивачем акту перевірки від 09 квітня 2021 року.

Відповідно до листа АТ "Укрпошта" від 21.07.2021 р. рекомендований лист № 1821 від 13.04.2021 р., з яким позивачу направлений акт про перевірку від 09.04.2021 р., вручений працівнику охорони, в порушення Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. Постановою КМУ від 05.03.2009 р. № 270.

Тобто акт перевірки від 13.04.2021 р. не отриманий ТОВ "Медекспортер", що позбавило позивача можливості подати свої заперечення на цей акт та в іншій спосіб представити свої інтереси під час проведеної перевірки.

Згідно до ч. 1 ст. 354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою.

Частиною 2 цієї статті зазначено, що такий акт (довідка) після реєстрації в митному органі протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 8 ст. 354 МК України у разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобов`язані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта або довідки. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються митним органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Керівник підприємства або уповноважена ним особа має право брати участь у розгляді заперечень. Про своє бажання взяти участь у розгляді заперечень ці особи зазначають у запереченнях.

Якщо керівник підприємства або уповноважена ним особа виявили бажання взяти участь у розгляді заперечень до акта або довідки про результати перевірки, митний орган зобов`язаний повідомити зазначених осіб про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається керівнику підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше наступного робочого дня з дня отримання заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду (ч.9 ст. 354 МК).

Враховуючи усю сукупність обставин, а також не повідомлення позивача про проведення перевірки, вручення акту перевірки неуповноваженій особі (працівнику охорони), що в кінцевому рахунку позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення з документами, які слугували підставою для її призначення, до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень, заперечень на акт перевірки й документів на їх підтвердження, суд приходить до висновку про проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.

Верховним Судом вже неодноразово зроблено правовий висновок щодо такого застосування аналогічних норм пунктів 86.7 та 86.8 статті 86 ПК України у подібних правовідносинах у постановах від 15 січня 2019 року у справі № 826/3576/15 та від 28 вересня 2020 року у справі № 520/2305/19. Аналогічна правова позиція про те, що порушення цього права призводить до незаконності податкового повідомлення-рішення, зазначена в постановах Верховного Суду від 17.11.2021 р. № 826/1533/17 та від 06.03.2018 р. в справі №815/2663/16.

Складений за результатами проведеної перевірки акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватись контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платнику податків грошових зобов`язань. При цьому, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої зауваження до відповідного акту, які можуть в подальшому бути враховані податковим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов`язань за результатами перевірки.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.01.2021 № 824/563/19-а, від 30.01.2018 у справі № 2а/0470/12238/11, від 28.08.2018 у справі № 808/7415/14, від 16.10.2018 у справах № 804/10782/14, № 804/14330/14, від 26.02.2019 у справі № 2а/0470/2107/12.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2021 року №67.2 19 Буковинської митниці Держмитслужби прийняте без дотримання вимог чинного законодавства. Відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення рішення, не врахував право позивача на захист своїх прав під час перевірки.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи

Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів законність оскаржуваних дій та рішень.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.