Справа № 823/1281/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1281/17 Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Рожок В. В.

позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 19.11.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бундєлєва О.В. про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бундєлєвої Олександри В`ячеславівни з вимогами скасувати постанову №50922056 від 14 липня 2017 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 17918,82 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС ГТУЮ в Черкаській області від 14 липня 2017 про стягнення виконавчого збору ВП № 50922056.

Постановою Верховного Суду 26 жовтня 2021 року касаційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задоволено частково. Скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №823/1281/17, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що виконавчий збір стягується в розмірі 10 процентів від фактично стягнутої суми за умови, що стягнення відбулося в межах виконавчого провадження, натомість в рамках даного виконавчого провадження жодних сум на користь стягувача виконавцем стягнуто не було та жодних дій щодо виконання виконавчого документа не вчинено.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представником відповідача в судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 25 січня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною прийнято виконавчий напис №239 відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на рухоме майно транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль TOYOTA COROLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, колір чорний, тип -легковий седан-в, що належить ОСОБА_2 .

Зазначене рухоме майно на підставі договору застави, посвідченого 25.12.2007 Уманською міською державною нотаріальною конторою Черкаської області за реєстровим № 3-3710, передане в заставу ПАТ «ОТП Банк». Право вимоги за зазначеним договором застави на підставі ст. ст. 512-516, 656, 1077-1086 Цивільного кодексу України було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Даний виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення.

22 квітня 2016 року державним виконавцем Уманського МВДВС Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50922056 з виконання виконавчого напису № 239 від 25.01.2012 про звернення стягнення на рухоме майно транспортний засіб, зазначений у вказаному написі.

01 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про зведене виконавче провадження, відповідно до якої виконавче провадження №50922056 з примусового виконання виконавчого напису № 239, виданого 25.01.2012 приєднано до зведеного виконавчого провадження №52970755.

20 лютого 2017 року державним виконавцем у виконавчому проваджені №50922056 винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, а саме замінено прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , оскільки під час примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем було встановлено, що боржником змінено прізвище.

14 липня 2017 року до Уманського міського відділу ДВС Уманського МУЮ надійшов лист від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 06.07.2017 відповідно до якого останній просив закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого напису №239 від 25.01.2012, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису №239, так як ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перераховано кошти в сумі 179188,21 грн.

14 липня 2017 року відповідачем прийнято постанову у виконавчому провадженні №50922056 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

14 липня 2017 року державний виконавець, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України Про виконавче провадження прийняв постанову у виконавчому провадженні №50922056 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та відповідно до статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 14.07.2017 №50922056, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) (у редакції станом на час прийняття спірного рішення).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною ст.5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 6 ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, позивач не погоджується з постановою про стягнення з нього виконавчого збору, у виконавчому провадженні, яке закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Обґрунтовуючи позов, позов позивач вказував на відсутність підстав для стягнення виконавчого збору в силу того, що суму грошового зобов`язання ним сплачено безпосередньо на рахунки стягувача, без участі державного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 26.10.2021 у даній справі зауважив, що рахунок, на який боржник вніс суму боргу, не може бути вирішальним критерієм розмежування самостійного (добровільного) і примусового виконання рішення.

Виходячи з природи виконавчого збору та викладених у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 умов стягнення виконавчого збору, оцінка того, чи було рішення виконано самостійно має відбуватися через оцінку змісту й обсягу вчинених у виконавчому провадженні виконавчих дій та їхнього зв`язку із наслідками у вигляді погашення боржником заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, під час примусового виконання вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем вживались визначені Законом №1404-VIII заходи примусового виконання рішення.

Зокрема, 03.06.2016 державний виконавець надіслав Центру ДАІ 7102 запит від 23.05.2016 №9130-11 щодо наявності у власності позивача майна.

21.06.2016 державний виконавець прийняв постанови про оголошення у розшук автомобіля TOYOTA COROLA, рік випуску 2007, а також про арешт вказаного транспортного засобу.

03.07.2017 направлено до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» вимогу №10605-2 про надання інформації щодо наявності та стану банківських рахунків боржника (позивача у справі).

03.07.2017 винесена постанова про арешт коштів боржника.

20.06.2017 винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані заходи, призвели до реального погашення позивачем заборгованості, шляхом повернення стягувачу суми боргу 179188,21 грн, у зв`язку з чим, державним виконавцем закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»(фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Відтак, відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII є підставою для стягнення виконавчого збору у розмірі 10% суми, що фактично повернута боржником стягувачу.

Статтею 2 Закону №1404-VIIІ встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Оскільки боржником фактично повернуто кошти стягувачу, зважаючи на вчинені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, суд дійшов висновку, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята за наявності правових підстав, вказаних у ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта в частині подвійного стягнення з нього виконавчого збору в рамках зведеного виконавчого провадження №52970755 щодо стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів, оскільки в рамках такого перебували виконавчі провадження відкриті як з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 239 від 25.01.2012 про звернення стягнення на рухоме майно транспортний засіб легковий автомобіль та виконавчого листа, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області від 16.08.2013 року № 2318/1520/2012 2/705/88/13, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наведених обставин. Більш того, виконання вказаного виконавчого листа не є предметом розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бундєлєва О.В. про скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя А. Ю. Ключкович
Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 07.06.2022)