Справа № 161/340/22
Суддя: Сіліч Ю. Л.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/340/22
Провадження № 2-а/0158/19/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2022 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,
за участю секретаря - Оніщук Н.Є.,
представника позивача Бортніка О.Ю.,
представника відповідача Літвак О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, третя особа інспектор 1 бат. роти № 3 Петруков Павло Богданович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії ЕАО № 5191179 від 28.12.2021 року,-
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування постанови інспектора першого батальйону роти 3 УПП у Волинській області ДПП, рядового поліції Петрукова Павла Богдановича серії ЕАО №5191179 від 28.12.2021 року, винесену відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Із вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною, надуманою та такою, що винесена з грубим порушенням законодавства України.
Зокрема, звертає увагу суду, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього розглянута з порушенням права на захист - без його участі (одноосібно уповноваженою особою у службовому автомобілі), з позбавленням права заявляти клопотання; поліцейський не надав на його вимогу сертифікат відповідності вимірювального пристрою TRUCAM, яким здійснювалась фіксація порушення правил ПДР України.
Стверджує, що на відрізку автодороги, по якій він рухався, були відсутні попереджувальні знаки, передбачені ПДР України, а саме дорожній знак «5.70».
Вказує, що поліцейським грубо порушено вимоги, передбачені ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», в частині вимірювання та фіксації швидкості за допомогою приладу TRUCAM ручним способом.
З огляду на викладене, просить скасувати постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду; надано відповідачу термін на подання відзиву на позовну заяву (а.с.24).
09 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції Олександра Літвака, в якому заперечують позов та просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Посилаючись на норми КУпАП, Закони України "Про Національну поліцію" та "Про Дорожній рух", вважають, що доводи позивача щодо порушення інспектором поліції процедури розгляду справи не доведено будь-якими доказами. Стверджують, що постанова про накладення адміністративного стягнення винесена інспектором відповідно до вимог чинного законодавства за наявності на те правових підстав. Заперечують ймовірне порушення права на захист особи щодо якої здійснювався розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення.
Вказують, що чинним законодавством не встановлена заборона використання приладу TRUCAM задля фіксації порушень ПДР України в ручному режимі.
Враховуючи вищевикладене, просять відмовити у задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бортнік О.Ю. позов підтримав, з підстав, викладених у ньому; просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача Літвак О. І. позов заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Пунктом «12.4» Правил дорожнього руху України регламентовано швидкісний режим в населених пунктах.
Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, окрім іншого, і за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху.
Судом встановлено, що рядовим поліції Петруковим П.Б. 28.12.2021 року винесено постанову серії ЕАО №5191179 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі на позивача ОСОБА_1 за обставин того, що останній, вказаної у постанові дати о 12 год. 40 хв. на автодорозі Н-22, 101 км., у с. Піддубці Луцького району Волинської області, керуючи транспортним засобом марки "Mercedes-Benz Vito 115 CD", державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п. «12.4» Правил дорожнього руху України, перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті на 25 км/год, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а. с. 5).
Зазначеною постановою на позивача ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5191179 від 28.12.2021 року, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
На доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем було надано до суду електронний доказ, а саме відеозапис TRUCAM LTI 20/20 №тс008357 від 28.12.2021 року із фіксацією події вчинення правопорушення. Одночасно, до відзиву подано роздруківку фотофіксаціїї порушення ОСОБА_1 п. "12.4" Правил Дорожнього руху України (а.с.41,49). Суд приймає даний електронний доказ як належний та допустимий.
Разом з тим, дослідивши вказане відео та роздруківку фотофіксації, суд зазначає, що у ньому відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за обставин, викладених у постанові поліцейського.
Зокрема, зі змісту фотофіксації та ідентичної роздруківки вбачається, що місцем вчинення ймовірного правопорушення є автодорога Н-22 Устилуг- Луцьк- Рівне, а саме 63 км. смт. Торчин. Тоді, як у постанові поліцейського вказано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався у с. Піддубці Луцького району Волинської області (а.с.41-50).
На запитання суду, на якому саме кілометрі позивачем було вчинено адміністративне правопорушення (оскільки зі слів представника відповідача, патрульні були розміщені в межах 101-103 км. автодороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне), представник владних повноважень надати відповідь не зміг. Інших доказів на спростування вказаної обставини, відповідачем суду не надано.
План схема встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків "5.70" перед населеним пунктом Піддубці на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне доводить виключне розташування попереджувальних знаків, однак не містить даних конкретного місця вчинення правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказана обставина перевірена судом під час проведення судового засідання: відповідач пояснив, що наразі не може надати суду інформації щодо конкретного місця розташування патрульних, які здійснювали відео та фотофіксацію порушень за допомогою приладу TRUCAM.
Окрім іншого, відповідачем не спростовано доводи позивача щодо порушення поліцейським права на захист ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки, єдиним доказом на спростування вказаної обставини міг би бути відеозапис із бодікамери поліцейського, який, зі слів представника відповідача, на час розгляду справи в суді знищено УПП за терміном зберігання. Інших доказів, які могли б с простувати викладену позивачем обставину, відповідачем надано суду не було.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідали вимогам, передбаченим ст. 283 і КУпАП. В ній повинні бути докази на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.
В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р.; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохін проти України" від 15.02.2013 р.
Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України в той день, час та місці, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження під час розгляду справи.
Отже, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність.
Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; оскаржувана постанова є такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та не відповідає закону, оскільки судом не встановлено з яких саме міркувань виходив поліцейський, яким чином давав оцінку, кваліфікував дії та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст. 62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.
За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не доведена, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийняте з порушенням норм процесуального права, а відтак не є законним і за відсутності достатніх доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, серії ЕАО №5191179 від 28.12.2021 року, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 12, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд
У Х В А Л И В
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5191179 від 28.12.2021 року, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Представник позивача Бортнік Олексій Юрійович, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Управління патрульної поліції у Волинській області, адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк Волинської області.

Представник відповідача Літвак Олександр Ігорович, адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк Волинської області.

Третя особа ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 07 червня 2022 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч