Справа № 500/7470/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7470/21

31 травня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дзюбатий А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі відповідач, Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, викладене у акті № 2 про нещасний випадок невиробничого характеру від 29.09.2021 (форма НТ*) та акті розслідування нещасного випадку, що стався у листопаді 2003 року (форма Н-5*) щодо визнання нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 11.02.1979 оперуповноваженим ВБМОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області 03.11.2021 таким, що не пов`язаний з виконанням службових обов`язків;

зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Тернопільській області визнати нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_1 11.02.1979 оперуповноваженим ВБМОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області 03.11.2021 таким, що трапився при виконанні службових обов`язків;

зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Тернопільській області скласти акти Н-1* та Н-5* за фактом нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 11.02.1979 оперуповноваженим ВБМОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області 03.11.2021 під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за фактом отримання травми ОСОБА_1 , оперуповноваженим ВБМОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, 07.11.2003 проведено службову перевірку та складено висновок, згідно яким травма була отримана ним при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження (п.3.9. наказу МВС №1346 від 27.12.2002). Однак 29.09.2021 за заявою позивача Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області видано акти форми "НТ " та "Н-5" з формулюванням, що травма, що мала місце 05.11.2003 трапилась в період проходження служби та не пов`язана з виконанням службових обов`язків.

З такими висновками, які викладені в оскаржених актах позивач не погоджується, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, 19.11.2022 Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що в ході вивчення фактично отриманих даних, підстав щодо визнання нещасного випадку з ОСОБА_1 , таким що трапився при виконанні службових обов`язків немає, та враховуючи те, що потерпілий на час настання нещасного випадку повертався до місця проживання на попутньому автотранспорті в позаробочий час і відсутність наказу про його відрядження, рахувати нещасний випадок, який трапився з ОСОБА_1 , колишнім працівником УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, як випадок, що стався в період проходження служби і не пов`язаний із виконанням службових обов`язків, відповідно до п.3.11 наказу МВС №1346 від 27.12.2002. При розслідуванні не було враховано незавірену копію висновку по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми ОСОБА_1 з підстав, відсутності оригіналу висновку, відсутності наказу про створення такої комісії, не складання комісією актів за результатами розслідування. Внаслідок проведеного розслідування відповідачем складений акт за формою НТ (нещасний випадок, що стався в період проходження служби і не пов`язаний із виконанням службових обов`язків), а для складення акту форми Н-1, Н-5 відсутні правові підстави.

З огляду на викладене, вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувана акти складені у відповідності до вимог чинного митного законодавства України та з урахуванням всіх обставин.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просив задовольнити в повному обсязі. Відзначив, що висновок по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми ОСОБА_1 від 07.11.2019 затверджено т.в.о. начальника УМВС України в Тернопільській області полковником ОСОБА_2 , підписано начальником ВОП та РОС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , начальником відділення УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 , старшим інспектором в ОВС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_5 та погоджено начальником інспекції з особового складу УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6 , начальником УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_7 та заступником начальника Управління начальником ВРП УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_8 . За відповідністю форми висновку та дотримання всіх необхідних реквізитів слідкують посадові особи УМВС України в Тернопільській області, правонаступником якого і є Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області. Водночас позивачу не може бути відомо і про причини відсутності вказаного висновку в архіві. Щодо тверджень відповідача про те, що потерпілий на час настання нещасного випадку повертався до місця проживання на попутньому автотранспорті в позаробочий час і у відсутність наказу про відрядження стверджує, що м.Скалат Тернопільської області станом на 2003 рік входило в зону обслуговування УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області та в межах гарнізону на невеликій відстані в зв`язку з чим накази про відрядження не видавались, а питання використання службового автотранспорту взагалі не виникало у зв`язку з його практичною відсутністю.

Вказав, що при розгляді комісією його заяви у вересні 2021, взагалі не повідомляли його про необхідність представлення додаткових документів чи пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з мотивів викладених у відзиві та запереченні, просив у задоволенні позову відмовити. Наголосив, що для залучення оперативних працівників до проведення будь-яких слідчих дій в обов`язковому порядку виноситься письмове доручення слідчого та інформація про вказаних співробітників вноситься слідчим у відповідні процесуальні документи по кримінальній справі. Однак жодних письмових підтверджень залучення позивача до виконання слідчих дій позивач не надав. Посилання ОСОБА_1 на те, що факт отримання ним травми знаходить своє підтвердження в поясненнях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 жодним чином не спростовують позицію Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, оскільки відповідач не заперечує факт отримання травми позивачем, однак відсутні відомості, що свідчать, що вказана травма була отримана ним під час виконання службових обов`язків. Разом з тим, для визнання даної травми такої, що отримана під час виконання службових обов`язків, лише пояснень позивача та осіб, що перебували з ним, недостатньо. Оскільки наказу чи розпорядження про створення комісії по розслідуванню нещасного випадку не видавалось, комісія, якою проведено службову перевірку, а не розслідування факту, як це передбачено наказом МВС №1346 від 27.12.2002, по факту отримання травми була неправомочна, а за відсутності оригіналу висновку та матеріалів розслідування його незавірена копія врахуванню не підлягає.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_4 , який у 2003 році був начальником відділу УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, повідомив, що ОСОБА_1 05.11.2003 разом з іншим оперуповноваженим УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_9 виїхав в м.Скалат Підволочиського району для здійснення заходів по оперативному супроводу кримінальної справи за його відома. Накази про відрядження в 2003 році не видавались, оскільки виїзд був в межах Тернопільської області. Службовий транспорт також не надавався за його практичної відсутності.

Комісією 07.11.2003 УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, до складу якої входив свідок, було проведено службову перевірку та складено висновок, що травма була отримана ним при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження.

Свідок додатково повідомив, що у вересні 2021 року перебував на роботі та міг надати пояснення комісії стосовно подій нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 , оскільки одразу після ДТП виїхав на місце події та знав з якою метою і на виконання яких завдань 05.11.2003 позивач перебував у м. Скалат.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 21.06.2000 по 06.11.2015 проходив службу в УМВС України в Тернопільській області, зокрема у 2003 році на посаді оперуповноважений відділення по боротьбі з міжнародним ОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області.

07.11.2003 комісією в складі: начальника ВОП та РОС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , начальника інспекції ОС ВРП УМВСУ в Тернопільській області Слідзевича І.М., начальника відділення УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 , старшого інспектора в ОВС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_5 , проведено службову перевірку по факту отримання травми ОСОБА_1 , оперуповноваженим відділення по боротьбі з міжнародним ОЗУ УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області.

Під час службової перевірки встановлено, що 05.11.2003 по вказівці начальника відділу УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 оперуповноважені УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_9 та ОСОБА_1 виїхали в м.Скалат Підволочиського району для накладення арешту на майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відносно яких ведеться оперативний супровід кримінальної справи №168829, порушеної за ст.149 КК України (торгівля людьми). Після проведення вказаних заходів, перебуваючи на автобусній зупинці в м.Скалат, біля нас зупинився їхній знайомий ОСОБА_10 , який був в даному населеному пункті по приватних питаннях і запропонував їм доїхати до місця проживання в м.Тернополі. ОСОБА_10 під час руху о 19:00 між селами Панасівка та Колодіївка, будучи засліпленими світлом зустрічного автомобіля скоїв наїзд на плуги трактора, який рухався в попутньому напрямку без габаритних вогнів заднього виду, плуги виступали за габарити трактора на 0,5 м вліво за габарити трактора. Внаслідок вказаного ДТП, ОСОБА_1 був госпіталізований в першу міську лікарню з діагнозом: струс головного мозку, черепно-мозкова травма.

Відповідно до висновку по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми від 07.11.2003, травма була отримана позивачем при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження (п.3.9. наказу МВС №1346 від 27.12.2002) (а.с.9-11).

10.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області з заявою про розслідування нещасного випадку, що стався з ним 05.11.2003 (а.с.37).

Наказом УМВС України в Тернопільській області від 14.09.2021 № 2 створено комісію з розслідування нещасного випадку що трапився з ОСОБА_1 (а.с.47).

В ході розслідування встановлено, що 05.11.2003 по вказівці керівництва УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 , який на той час працював оперуповноваженим відділення по боротьбі з міжнародними злочинними угрупуваннями УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, разом із оперуповноваженим цього ж підрозділу старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 виїхав до м.Скалат Підволочиського району Тернопільської області, де вони провели накладення арешту на майно ОСОБА_11 , відносно якого вівся оперативний супровід по кримінальній справі. Після вказаного заходу, потерпілий разом із ОСОБА_9 повертались до місця проживання в м.Тернопіль. Коли вони перебували на автобусній зупинці, біля них зупинився їх знайомий ОСОБА_10 на власному автомобілі. Він по справах перебував в смт.Скалат та запропонував їх підвезти. Під час руху в напрямку м.Тернопіль на автодорозі між селами Панасівка та Колодіївка, поблизу смт. Скалат, близько 19 год.00 хв. ОСОБА_10 , керуючи власним автомобілем здійснив наїзд на трактор з навісними плугами, що рухався у попутному напрямку. Внаслідок чого ОСОБА_1 , який сидів на передньому сидінні автомобіля, отримав відкриту черепно-мозкову травму. В подальшому бригадою швидкої медичної допомоги від був доставлений до Тернопільської міської лікарні швидкої допомоги, де йому було встановлено діагноз: "відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, велика скальповано-рвана рана лівої половини голови з частковим дефектом шкіри, множинні багатооскольчасті переломи кісток лівої половини голови. Забій головного мозку рана верхньої третини правого стегна". Цього ж дня його було прооперовано і в подальшому ОСОБА_1 перебував на лікування у вказаній лікарні до 30.12.2003 (виписка з історії хвороби №5031/1154 від 30.12.2003 та відповідь Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги від 24.09.2021 №982 (а.с.40)). Після виписки з лікарні, потерпілий продовжив лікування амбулаторно в лікарні (з поліклінікою) державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області", з 31.12.2003 по 08.02.2004. Діагноз: відкрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку (05.11.2003), середньої важкості (відповідь державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області" від 21.09.2021 №33/40- 22910 (а.с.41)). Також факт травмування (ДТП) знаходить своє підтвердження у поясненнях колеги по службі ОСОБА_9 (а.с.45) та водія ОСОБА_10 (а.с.44). Копія ж висновку комісії УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми ОСОБА_1 від 07.11.2003 жодним чином не завірена, то використання його в матеріалах розслідування є сумнівним. Матеріали службового розслідування по факту ДТП у листопаді 2003 року за участю ОСОБА_1 , або матеріали розслідування нещасного випадку що трапився з останнім, до архіву УМВС України в Тернопільській області підрозділом УБОЗ не передавались (відповідь Ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільській області від 16.09.2021 №234 (а.с.42)), а сам підрозділ наказом МВС України від 12.06.2015 №684дск було ліквідовано. Інспекцією з особового складу УМВС розслідування по факту ДТП з ОСОБА_1 не проводилось, а будь-які матеріали службового розслідування відсутні в його особовій справі (відповідь Ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільській області від 27.09.2021 №255 (а.с.43)). Також форма висновку не відповідає вимогам наказу МВС від 27.12.2002 №1346 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України". В ході розслідування встановлено, що в архіві УМВС України в Тернопільській області наказ про відрядження ОСОБА_1 у листопаді 2003 року відсутній. І відповідно до наявних матеріалів розслідування, потерпілий повертався до місяця проживання не на службовому транспорті чи особистому, а на транспорті цивільної особи в позаробочий час, що не відповідає п.3.9 наказу МВС від 27.12.2002 №1346, який зазначений у висновку по матеріалах службової перевірки.

За наслідками розслідування вказаної події, 29.09.2021 складено акт розслідування нещасного випадку (у тому числі порушення), форми Н-5, (а.с.12-13) та акт №2 про нещасний випадок невиробничого характеру, форми НТ, (а.с.14-15), за висновками яких нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з використанням службових обов`язків.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість актів відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (далі Закон № 2694-ХІІ) охорона праці - система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Згідно зі ст.14 Закону № 2694-ХІІ працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Приписами ст.22 Закону № 2694-ХІІ встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404 (далі Порядок №1346).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

За результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (п.2.2 Порядку № 1346).

Згідно з п.2.4 Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пунктом 3.5 Порядку № 1346 визначено, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС.

Нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством (п.3.19 Порядку №1346).

Згідно з п.3.8 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії:

- обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

- з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків);

- скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

З аналізу вищенаведених положень Порядку №1346 випливає, що за наслідками розслідування нещасного випадку комісія зобов`язана скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* і зазначити один з таких висновків про нещасний випадок (у тому числі поранення), а саме:

або нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків,

або нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Спір у даній справі стосується кваліфікації події, що сталася з позивачем, як такої, що пов`язана чи не пов`язана з виконанням службових обов`язків позивачем.

Відповідно до п.3.9 Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема: прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Водночас, п.3.11 Порядку № 1346 визначено, що комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався:

за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків;

унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком;

під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду;

у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування;

унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Як встановлено судом, згідно з висновком по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми від 07.11.2003, травма була отримана позивачем 05.11.2003 при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження (п.3.9. наказу МВС №1346 від 27.12.2002).

Натомість, відповідно до оскаржуваних актів розслідування нещасного випадку, нещасний випадок, що трапився з позивачем 05.11.2003, стався в період проходження служби і не пов`язаний з використанням службових обов`язків.

У спірних правовідносинах відповідач не заперечує факт отримання травми позивачем 05.11.2003, однак вказує на відсутність відомостей, що вказували б на отримання травми ним під час виконання службових обов`язків.

Однак, в ході розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 , висновок комісії УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми від 07.11.2003, не взято до уваги, оскільки копія якого була надана ним не завірена. Матеріали службового розслідування по факту ДТП у листопаді 2003 року за участю ОСОБА_1 , або матеріали розслідування нещасного випадку що трапився з останнім, до архіву УМВС України в Тернопільській області підрозділом УБОЗ не передавались відповідно до відповіді Ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільській області від 16.09.2021 №234, а сам підрозділ наказом МВС України від 12.06.2015 №684дск було ліквідовано. Інспекцією з особового складу УМВС розслідування по факту ДТП з ОСОБА_1 не проводилось, а будь-які матеріали службового розслідування відсутні в його особовій справі згідно з відповіддю Ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільській області від 27.09.2021 №255. Також форма висновку не відповідає вимогам наказу МВС від 27.12.2002 №1346 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України".

Також, в ході розслідування встановлено, що в архіві УМВС України в Тернопільській області наказ про відрядження ОСОБА_1 у листопаді 2003 року відсутній. І відповідно до наявних матеріалів розслідування, потерпілий повертався до місяця проживання не на службовому транспорті чи особистому, а на транспорті цивільної особи в позаробочий час, що не відповідає п.3.9 наказу МВС від 27.12.2002 №1346, який зазначений у висновку по матеріалах службової перевірки.

Суд звертає увагу, що представлений позивачем висновок по матеріалах службової перевірки по факту отримання травми від 07.11.2019 затверджений т.в.о. начальника УМВС України в Тернопільській області полковником ОСОБА_2 , підписаний начальником ВОП та РОС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , начальником відділення УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 , старшим інспектором в ОВС УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_5 та погоджений начальником інспекції з особового складу УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6 , начальником УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_7 та заступником начальника Управління начальником ВРП УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_8 .

Копія вказаного висновку міститься в диспансерній картці лікарні з поліклінікою СОЗ УМВС України в Тернопільській області амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с.95-96), оригінал якої досліджено судом.

Сумніви ж використання його в матеріалах розслідування, з підстав надання позивачем не завіреної копії, відповідач міг спростувати звернувшись в СОЗ УМВС України в Тернопільській області, куди направлено копію висновку безпосередньо комісією УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області на виконання п.3 вказаного висновку.

Невідповідність форми висновку вимогам Порядку №1346 також не може бути підставою для не врахування відповідачем висновків службової перевірки по факту отримання травми позивачем 05.11.2003 при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження у відповідності до п.3.9. Порядку № 1346, та розцінюється судом як надмірний формалізм.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_4 , який у 2003 році був начальником відділу УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, пояснив, що 05.11.2003 ОСОБА_1 разом з іншим оперуповноваженим УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_9 виїхав в м.Скалат Підволочиського району для здійснення заходів по оперативному супроводу кримінальної справи. Накази про відрядження не видавались, оскільки виїзд був в межах Тернопільської області. Службовий транспорт також не надавався. 07.11.2003 комісією УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, до складу якої входив свідок, було проведено службову перевірку та складено висновок, що травма була отримана ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків в період проходження служби, під час прямування з місця відрядження.

При оцінці показань свідка ОСОБА_4 суд враховує, що зазначені показання є послідовними, між ними відсутні суперечності, а тому у суду відсутні підстави не брати їх до уваги.

Таким чином суд дійшов висновку, що комісія з розслідування нещасного випадку, призначена наказом від 14.09.2021 № 2 при розгляді заяви позивача повинна була відібрати пояснення в ОСОБА_4 , який у 2003 році був начальником відділу УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області та міг надати відомості щодо нещасного випадку, який трапився в період проходження служби ОСОБА_1 05.11.2003.

Також, суд вважає, про необхідність дослідження комісією оригіналу диспансерної картки лікарні з поліклінікою СОЗ УМВС України в Тернопільській області амбулаторного хворого ОСОБА_1 .

Відсутність розпорядження про створення комісії по розслідуванню нещасного випадку та відсутності оригіналу висновку та матеріалів розслідування в архіві УМВС України в Тернопільській області не може ставитись в вину позивача і нести для нього негативні наслідки, оскільки документування висновку від 7.11.2003 здійснено відповідними посадовими особами і їх дії по складенню останнього можуть бути перевірені шляхом відібрання пояснень.

Таким чином, у контексті зазначених відповідачем підстав, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача про те, що відповідно до п.3.11 Порядку № 1346 нещасний випадок 05.11.2003 трапився в період проходження служби позивачем, але не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що комісія з розслідування нещасного випадку, призначена наказом від 14.09.2021 № 2 Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, складаючи 29.09.2021 акт розслідування нещасного випадку (у тому числі порушення), форми Н-5, та акт №2 про нещасний випадок невиробничого характеру, форми НТ, не надала належним чином оцінки обставинам, за якої стався нещасний випадок із позивачем, прийняла рішення необґрунтовано і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що вказує на невідповідність таких критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України та наявність підстав для скасування.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч.3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Суд зазначає, що комісія з розслідування нещасного випадку, утворена керівником підрозділу, наділена повноваженнями, зокрема, визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5*, а також акт за формою Н-1* (НТ*) і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію, згідно з пунктом 3.8 Порядку № 1346, тому у випадку визнання судом протиправним службового розслідування чи акту, прийнятого за його наслідками, відновлення порушеного права особи можливе шляхом проведення повторного розслідування з метою встановлення всіх обставин нещасного випадку з урахування висновків суду.

Разом з тим, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

З огляду на викладене, оскільки розслідування нещасного випадку має бути проведено з врахуванням усіх обставин нещасного випадку, суд вбачає у необхідності захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2021 про розслідування нещасного випадку від 05.11.2003 з урахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати акт про нещасний випадок виробничого характеру від 29.09.2021 № 2 за формою НТ, та акт розслідування нещасного випадку, що стався 05.11.2003 року за формою Н-5, складені комісією призначеною наказом від 14.09.2021 № 2 Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2021 про розслідування нещасного випадку від 05.11.2003 з урахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Валова, 11,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 08592307);

Головуючий суддя Мандзій О.П.