Справа № 320/817/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/817/22 Суддя першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.

при секретарі - Матеєєвій С.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради (далі - Позивач, УСЗН Обухівської міськради) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач, ВПВР УЗПВР у м. Києві) в якому просило:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломієць І.М. неправомірними;

- скасувати постанову ВП №67842808 про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли він не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Додатково зазначив, що доказів виконання судового рішення у справі №320/3074/21 до відкриття виконавчого провадження Позивачем суду не надано.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що державним виконавцем не вживались заходи щодо примусового виконання виконавчого документу та зобов`язання боржника встановлення статусу. Наголошує, що УСЗН Обухівської міськради рішення суду було виконано добровільно до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак стягувати виконавчий збір не має підстав. Крім того, підкреслює, що основною вимогою стягнення виконавчого збору є забезпечення державним виконавцем фактичного виконання рішення суду, що підтверджується правовою позицією Великої Плати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18.

Після усунення визначених в ухвалі від 14.02.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які надійшли 25.05.2022.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні на 08.06.2022.

Щодо заявленого Позивачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням значної кількості працівників за кордоном внаслідок введення воєнного стану в Україні, а також перебуванням головного спеціаліста-юрисконсульта у відпустці, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відтак, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.

Отже, учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Київським окружним адміністративним судом видано 29.10.2021 виконавчий лист №320/3074/21, яким зобов`язано Управління соціального захисту населення Обухівської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка (а.с. 29).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.12.2021 про відкриття виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.12.2021 відкрито виконавче провадження №67842808 щодо зобов`язання УСЗН Обухівської міськради встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26000,00 грн (а.с. 28-31).

Як свідчать матеріали справи, на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.12.2021 на засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу деяким категоріям громадян відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» рішенням від 15.12.2021 №13/1 ОСОБА_1 встановлено статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» (а.с. 10, 41-42).

У свою чергу, постанова про відкриття виконавчого провадження отримана Позивачем 12.01.2022 (а.с. 11-13).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 4, 5, 18, 26, 27, 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки остання прийнята у відповідності до положень Закону за відсутності варіантів альтернативної поведінки державного виконання щодо її ухвалення.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1статті 13 Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону визначено початок примусового виконання рішення, зокрема п. 1 ч.1, ч. 5, ч. 6 вказано, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня: 6500,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 915 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. п. 9, 17 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа.

Аналізуючи наведені вище положення Закону, колегія суддів вважає, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Такий висновок судової колегії відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 28.01.2021 у справі №640/24233/19, від 14.01.2021 у справі № 750/2414/17.

До того ж колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 22.10.2021 у справі №520/17933/2020 Верховний Суд підкреслив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Частинами п`ятою та дев`ятою статті 27 Закону визначений вичерпний перелік підстав для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження №67842808 відкрито з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 №320/3074/21, яким зобов`язано Управління соціального захисту населення Обухівської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Слід зазначити, що вказаний виконавчий лист не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 27 Закону.

Оскаржувана постанова винесена державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження №67842808, визначена державним виконавцем сума виконавчого збору 26000,00 грн відповідає чотирьом мінімальним розмірам заробітної плати (6500,00 грн х 4).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 10.12.2021 ВП №67842808 прийнята у строк та в порядку, що встановлені ст. ст. 13, 26 та 27 Закону, а підстав для її скасування, як вірно підкреслив суд першої інстанції, немає.

Так, в апеляційній скарзі Позивач стверджує, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо добровільного виконання рішення суду, а також що йому не було відомо про винесення Київським окружним адміністративним судом рішення від 29.10.2021 у справі № 320/3073/20 до набрання ним законної сили, у зв`язку з чим не мав можливості виконати рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Втім колегія суддів звертає увагу, що доказів виконання виконавчого листа від 29.10.2021 №320/3074/21 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2021 №67842808 Позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник спір, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 не беруться до уваги, оскільки обставини вказаної справи є відмінними від цієї справі, адже стосуються стягнення чітко визначеної суми, а в спірному випадку виконання виконавчого листа від 29.10.2021 №320/3074/21 у виконавчому провадженні №67842808 носить зобов`язальний характер.

Крім того, у вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Крім того, суд зазначив, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Тобто, у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дала оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку з невизначеністю застосування судами ч. 2 ст. 27 та ч. 3 ст. 40 Закону при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що не зважаючи на подібність правовідносин, нормативне регулювання у цій справі та справі №2540/3203/18 здійснюється за різними редакціями статті 27 Закону № 1404.

Таким чином, колегія вважає необґрунтованими посилання Апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків викладених у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі 2540/3203/18, оскільки предметом спору у вказаній справі була постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка винесена 03.08.2018, тобто до набрання чинності зазначеними вище змінами у частині другій статті 27 Закону.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 08 червня 2022 року.