Справа № 460/1231/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2022 року м. Рівне №460/1231/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В. за участю секретаря судового засідання Бляхи В.С.; представника позивача: Мушкєєва В.В.; представника відповідача: Охман Н.П.; розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВідділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) у якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 325322 від 29 грудня 2021 року.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що згідно постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 325409 від 29 грудня 2021 року до позивача був застосований штраф у сумі 17000 грн. Вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить вимоги щодо обов`язкової наявності тахокарт у водіїв, що здійснюють внутрішні перевезення. Зазначає, що згідно п. 2 постанови КМУ № 207 від 25.09.2009 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», посадовим особам контролюючого органу забороняється вимагати документи, не передбачені Переліком, що затверджений даною постановою. На думку позивача, при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не вірно кваліфіковано правопорушення, оскільки відповідальність за порушення режимів праці та відпочинку водіями передбачена абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», натомість позивача притягнуто до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону. Вказує, що під час рейдової перевірки Укртрансбезпекою перевіряється наявність визначених ст. 39 і ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, так і додержання водієм режиму праці та відпочинку, а тому тахокарта не є документом, для здійснення внутрішніх перевезень в розумінні ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови КМУ від 25.02.2009 № 207, а є лише документом на підставі якого здійснюється контроль за додержанням водієм режиму праці і відпочинку. Також вказує, що акт перевірки не містить опису порушення, тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу не відповідає принципу обґрунтованості. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

07.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає що на момент перевірки у позивача були відсутні тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, відтак керівником Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000 грн. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

24.05.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що при проведенні перевірки посадовими особами контролюючого органу не оглядались наявні такокарти та не зазначалась їх кількість в акті проведення перевірки; не була взята для огляду поточна тахокарта з метою здійснення на ній відмітки про перевірку; не брались пояснення водія з приводу кількості тахокарт.

24.05.2022 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що водій на момент проведення перевірки повинен мати при собі тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, тобто за 28 календарних днів, що передують дню перевірки та 1 тахокарта за день перевірки.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи заяв по суті справи та надали пояснення аналогічні цим доводам.

Заяви, клопотання учасників справи.

07.02.2022 до суду надійшло клопотання від представника відповідача про заміну відповідача Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки його правонаступником Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з питань безпеки на транспорті.

08.02.2022 до суду надійшло клопотання від представника позивача про витребування доказів, а саме матеріалів перевірки, здійсненої 18.12.2021 Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, за результатами якої складено акт № 308869 від 18.11.2021.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.02.2022.

Ухвалою суду від 08.02.2022 замінено відповідача Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки його правонаступником Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з питань безпеки на транспорті.

Ухвалою суду від 08.02.2022 витребувано у Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки матеріали перевірки за результатами якої складено акт № 308869 від 18.11.2021.

Ухвалою суду від 03.03.2022 розгляд справи відкладено та призначено до судового розгляду на 31.03.2022.

Ухвалою суду від 31.03.2022 розгляд справи відкладено та призначено до судового розгляду на 24.05.2022.

Ухвалою суду від 24.05.2022 у судовому засіданні було оголошено перерву до 31.05.2022 з метою надання представником позивача оригіналів тахокарт для огляду, копії яких долучені до відповіді на відзив.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; види діяльності за КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний). Дата та номер запису про проведення державної реєстрації: 15.08.2007; 0001088 /а.с. 9/.

18.11.2021 посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у період з 15.11.2021 по 21.11.2021 та направлення на перевірку № 014441 від 11.11.2021, на 28 км. + 596 м. автомобільної дороги Н-31 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів /а.с. 33 а, зворот а.с.33 а/.

Під час проведення такої перевірки був зупинений транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом марки KRONE д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 їх власником є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 /а.с. 33/.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 308869 від 18.11.2021, у якому зафіксовано що під час перевірки виявлено порушення відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону - відсутні тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР /а.с. 13/.

20.12.2021 відповідачем на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про те, що розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області 29.12.2022 о 10 год. 30 хв. /а.с. 30/.

Дане повідомлення направлене на адресу ОСОБА_1 , зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрих-кодом 2933 та вручено позивачу особисто 22.12.2021 /зворот а.с. 30/.

29.12.2021 начальником Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 325322, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону /а.с. 12/.

Не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-ІІІ) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно статті 6 Закону України № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону № 2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

Згідно п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами; водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

Згідно пункту 7.1 Положення № 340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Пунктом 7.2 Положення № 340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385.

Відповідно до п.1.4 Інструкції № 385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;

Згідно з п.3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу;

заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п.3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно п.3.6 Інструкції, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи положення вказаних норм, суд приходить до висновку, що тахокарти, а також картки водія або роздруківки даних роботи цифрового тахографа є документами, передбаченими законодавством України, на підставі яких виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, та підпадають під інші документи, визначені законодавством, оформлення яких передбачено ст. 48 Закону № 2344-ІІІ.

Мотивована оцінка аргументів сторін і висновки суду.

Спірним питанням в межах розгляду даної справи є встановлення тієї обставини, чи застосовуються адміністративно-господарські штрафи до осіб, які здійснюють внутрішні перевезення вантажів транспортними засобами за відсутності на момент перевірки документів, що передбачені ст. 48 Закону № 2344-ІІІ зокрема, в даному випадку, тахокарт.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо неправомірності прийняття оскаржуваної постанови, позивач наголошував на тому, що за порушення ст. 48 Закону № 2344-ІІІ до відповідальності можуть бути притягнуті лише ті автомобільні перевізники, що здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, оскільки позивач здійснює внутрішні перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною, то застосування до нього адміністративно-господарського штрафу згідно з спірною постановою є протиправним та безпідставним.

Такі доводи позивача суд відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що вимоги Інструкції № 385 поширюються на усіх суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Разом з тим, згідно пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Тож наявність тахокарти є обов`язковою для перевізників, які здійснюють як міжнародні, так і внутрішні автомобільні перевезення пасажирів та вантажів.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заповнення тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР є документами, що відповідно до статті 48 Закону № 2344-ІІІ, входять до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку тахокарти у разі обладнання транспортного засобу аналоговим тахографом, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Водночас, посилання позивача на постанову КМУ № 207 від 25.02.2009 «Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» (втрата чинності від 04.02.2022) не відповідає положенням ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, відтак застосовуватися в частині, що суперечить цим положенням не може. При вирішенні спірних правовідносин перевагу необхідно надавати акту який є вищим від зазначеної постанови за ієрархією нормативно-правових актів, а саме: ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, якою передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У постанові Великої палати Верховного суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 міститься правовий висновок про те, що ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу, що також враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того твердження позивача про те, що під час проведення перевірки у водія були відсутні тахокарти у необхідній кількості, оскільки транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 з 01.08.2021 по 09.11.2021 знаходився на ремонті, що підтверджується договором підряду № 01079 від 01.08.2021, судом до уваги не беруться з огляду на наступне.

07 вересня 2005 року прийнято Закон України № 2819 "Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних Засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про міжнародні договори України" ратифікація, затвердження, прийняття, приєднання - це залежно від конкретного випадку форма надання згоди України на обов`язковість для неї міжнародного договору.

Статтею 14 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору.

Отже, з прийняттям Закону № 2819 положення ЄУТР набрали чинності для України і є обов`язковими для виконання на її території всіма учасниками - Договірними Сторонами Європейської угоди з урахуванням поправок внесених до неї.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Шоста поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄС №561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.

Разом з тим, відповідно до п. 6.4 Положення № 340, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що під час проведення перевірки, водієм ОСОБА_2 в порушення вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, Закону України № 2344-ІІІ, Положення № 340 не було надано щоденні реєстраційні листки режиму роботи та відпочинку (тахокарти) за попередні 28 календарних днів роботи чи бланку підтвердження діяльності, який би вказував на те, що в окремі дні водій перебував у стані тимчасової непрацездатності; перебував у відпустці; не здійснював перевезення пасажирів та/або вантажів; виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом.

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що у акті перевірки № 308869 від 18.11.2021 не зазначено які саме тахокарти були відсутні, за який період та у якій кількості, оскільки п. 3.3 Інструкції № 385 передбачає, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, окрім іншого, має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), тобто 28 тахокарт за попередні календарні дні, що передують дню перевірки та 1 тахокарта за день перевірки, 29 тахокарт у загальній кількості.

При цьому, суд критично оцінює надану для огляду тахокарту від 18.11.2021 (день проведення перевірки), оскільки, як встановлено в судовому засіданні, інформація з графічних позначок про рух транспортного засобу та про певні періоди роботи водія не відповідає встановленим обставинам у справі, зокрема тахокарта не містить відомості про години керування водія, а також про зупинку транспортного засобу о 12 год. 10 хв. (час проведення перевірки). При цьому, суд зазначає, що віповідно до п.1.4 Інструкції № 385 маркувальні пристрої тахографа здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР ( 994_016 ).

Крім того, надані позивачем до суду зазначені вище документи не спростовують факт вчиненого позивачем порушення, а саме: відсутності на момент проведення перевірки у водія заповнених тахокарт у належній відповідно до законодавства кількості або, як альтернативу таким тахокартам заповненого бланку підтвердження діяльності водія. Водночас неможливо встановити факт, що тахокарта на момент перевірки була введена у тахограф транспортного засобу, а водій відмовився від надання пояснень про причини порушень, як це зазначено у акті проведення перевірки № 308869 від 18.11.2021.

Щодо тверджень позивача, про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не вірно кваліфіковано правопорушення, оскільки відповідальність за порушення режимів праці та відпочинку водіями передбачена абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України № 2344-ІІІ, так як тахокарта не є документом, для здійснення внутрішніх перевезень в розумінні ст. 48 цього Закону, а є лише, документом на підставі якого здійснюється контроль за додержанням водієм режиму праці і відпочинку суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, були відсутні тахокарти, які відповідно до ст. 48 Закону № 2344-ІІІ та п. 3.3 Інструкції № 385 повинен мати при собі водій. За результатами перевірки було складено акт та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ в розмірі 17000 грн. На думку суду, встановити дотримання визначеного режиму праці та відпочинку водія можливо лише з наданих під час перевірки посадовим особам контролюючого органу тахокарт у необхідній кількості, що підтверджують його діяльність за вказаний період, тому дії перевізника про притягнення до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ відповідачем кваліфіковані вірно.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто, обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності спірних рішень належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами спростування обставин, які стали підставою для прийняття контролюючим органом таких рішень, а також підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Згідно статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 325322 від 29 грудня 2021 року відповідає наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 73-79, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 325322 від 29 грудня 2021 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Відділ Державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Небесної Сотні, 34,Рівне,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845)

Повний текст рішення складений 03 червня 2022 року.

Суддя О.В. Поліщук