Справа № 160/23911/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «Колор» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку. Також зазначає, що придбані ТМЦ використані саме в господарських операцій підприємства, а також звертає увагу, що проведення нарахування єдиного податку 4 групи проведені відповідно до роз`яснень, викладених в листі Міністерства фінансів України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою суду від 18.02.2022 року закрито підготовче провадження і розпочато розгляд справи по суті за письмовою згодою сторін.
У судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2022 року.
У зв`язку з введення військового положення, а також недопущення затягування розгляду справи, подальший її розгляд вирішено здійснювати у порядку письмового провадження, враховуючи, що учасниками справи надано відповідну низку усних та письмових пояснень, на підставі яких можливо вирішити спір.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), земельного податку, орендної плати за землю.
На підставі відповідного наказу та направлень, посадовими особами відповідача у період з 14.06.2021 р. по 06.07.2021 р., проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 13.07.2021 р.№ 2140/04-36-07-22-08/36725022, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем у тому числі п. 185 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.5 ст. 198, п.201.10 ст. 201 ПКУ, за період з 01.01.2017р. по 30.09.2019р., встановлено заниження податку на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення, всього у сумі 8 388 184,00 грн; п. 185 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198, п.201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ, підприємством не складені податкові накладні на занижені податкові зобов`язання та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 911 180,45 грн.; п.292-1.1 п. 292-1.2 ст. 292-1, пп.293.9.1 п.293.9 ст. 293 ПКУ, в результаті чого занижено єдиний податок на загальну суму 26 082,74грн.; п. 288.1 п. 288.2 п. 288.4 п. 288.5 ст. 288 ПКУ, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з орендної плати за землю у сумі 13,79 грн.; п. 16.1.4 п. 16.1 ст.16, п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПКУ, в частині не сплати нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб у встановлений строк за період з 14.08.2017р. по 31.12.2020 р. в сумі 90 167,30 грн.; п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.4 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176, пп. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ в частині не сплати нарахованого (утриманого) військового збору у встановлений строк за період з 31.01.2019р. по 28.12.2019 р. в сумі 10 239,27грн.
За результатами розгляду заперечень Товариства, вищевказані висновки Акту податковим органом визнані об`єктивними і такими що відповідають нормам законодавства України, у зв`язку з чим відповідачем, на підставі названого акту і встановлених порушень прийнято:
Підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг), на підставі яких позивачем сформовано бухгалтерський облік у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 13.07.2021 р.№ 2140/04-36-07-22-08/36725022.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини за період, який перевірявся, суд зазначає, що у цей період позивач бухгалтерський облік за наслідками операцій з ТОВ «ТРАНЗИТСЕРВІС» на придбання добрива Агрістарт Форс в кількості 14,3 т. в рамках укладено договір № 159/018; з ТОВ «Наірія» (продавець) щодо поставки Аміачної селітри (договір № 211/018); з ТОВ «Аверстон ЛТД» (продавець) щодо поставки добриво азотно - форно - калійне комплексне (договір № 116/019); з ТОВ «Мікстора» (продавець) щодо поставки добриво азотно - форно - калійне комплексне (договір №121/0191 від 25.07.2019р.); з ТОВ «Дельмарбуд» (продавець) щодо поставки добриво азотно - форно - калійне комплексне (договір №119/019 від 18.07.2019 р); з ТОВ «Сандерес» (продавець) з приводу поставки мінеральних добрив (договір №162/019 від 24.09,2019 р.); з ТОВ «АЗОВІНТЕГРАЛ» щодо поставки мінерального добрива КАС-32 та аміачної селітри (договір від 12.12.2019 року № 211/019); з ТОВ «Таістас» (продавець) з приводу придбання аміачної селітри (договір № 21/018); з ТОВ «Каріус» (продавець) на придбання ж цього ж добрива в рамках договору № 176/018; з ТОВ «МАРІАНО» щодо поставки агристарт форс (договір 174/018 від 18.10.2018р.).
Фактичне виконання умов зазначених договорів підтверджується відповідними документами бухгалтерського обліку (видатковими та податковими накладними), долученими до матеріалів справи та які надавалися інспекторам під час перевірки.
Транспортування здійснювалось орендованим позивачем транспортом на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні договори та ТТН.
Оплата за придбаний товар здійснено у безготівковій формі, а самі ТМЦ оприбутковані та відображені по рахунку 631.
Означені вище ТМЦ використані підприємством у господарській діяльності перед посівом під урожай.
Всі первинні, бухгалтерські та інші документи надано в повному обсязі для перевірки, що підтверджується актом перевірки. Ставлячи під сумнів «товарність» вказаних операцій контролюючий орган посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що підприємства здійснюють придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, обсяги та властивості ТМЦ не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям контрагентам позивача, що свідчить про безпідставне документування у частині перенесення до бухгалтерського обліку позивача операцій, які документально оформлені, але фактично не відбулися при декларуванні взаємовідносин із цими підприємствами.
Проте така позиція відповідача визначається судом необґрунтованою, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Крім тошо, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
З приводу позиції контролюючого органу щодо безоплатно отриманих товарів, суд вважає за необхідне зазначити те, що за визначенням пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Під час розгляду справи не встановлено укладання позивачем договорів дарування, інших договорів, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості товарів, або отримання позивачем таких товарів без укладення таких договорів. Не встановлено і передання позивачу на зберігання товарів.
Натомість, під час розгляду справи судом встановлено факт сплати позивачем грошових коштів саме за поставлені товари.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій вище перелічені контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення контролюючим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Відповідачем не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 13.07.2021 р.№ 2140/04-36-07-22-08/36725022, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірних господарських операцій між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту та формування валових витрат в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку фінансової звітності визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді бухгалтерський облік ввів на підставі первинних документів, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
У той же час, судом не встановлено та відповідачем на надано беззаперечних доказів існування у Підприємства на момент проведення перевірки податкового боргу, в рахунок погашення якого і здійснювалися нарахування платежів позивача з ПДФО.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «Колор» задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна