Справа № 300/1131/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2022 р. справа № 300/1131/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1
до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача селищний голова Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Клим`юк Богдан Богданович
про скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди,
ОСОБА_1 (надалі, також - позивачка, ОСОБА_1 ) 21.02.2022 звернулася в суд з позовною заявою до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (надалі, також відповідач, Делятинська селищна рада, селищна рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача селищний голова Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області ОСОБА_2 (надалі, також - селищний голова), у якій просить:
- скасувати розпорядження селищного голови Делятинської селищної ради від 10.01.2022 №03 Про оголошення догани ОСОБА_3 (надалі, також - спірне розпорядження, розпорядження про оголошення догани);
- стягнути з Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на користь позивачки 5 000 (п`ять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням селищного голови Делятинської селищної ради №03 від 10.01.2022 ОСОБА_1 , спеціалісту І категорії з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради, за непідписання посадової інструкції спеціаліста І категорії з правової та кадрової роботи відділу з правової та кадрової роботи, недотримання трудової дисципліни, невиконання своїх посадових обов`язків оголошено догану. Позивачка вказує, що зазначене розпорядження не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки в ньому відсутні дані, коли саме мало місце і в чому конкретно полягає порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 , вважає незаконним застосування до себе дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Зазначила, що посадовою інструкцією покладено на неї надмірний обсяг обов`язків, які вона як особа з інвалідністю не зможе виконати, а також включено певні обов`язки, які належать до посадових обов`язків начальника відділу з правової та кадрової роботи. Крім того, ОСОБА_1 вказала, що акт передачі справ, який представлений їй для підписання після поновлення на роботі, складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не дає можливості встановити що і в якому обсязі їй передається, а передача справ проводилася не комісією, а одноосібно. Наведені обставини зумовили відмову від підписання нею акту передачі справ та посадової інструкції і подання на ім`я Делятинського селищного голови чотирьох звернень: заяви щодо надання для ознайомлення положення про відділ з правової та кадрової роботи; службової записки з приводу посадових обов`язків; заяву з приводу організації на пільгових умовах праці неповного робочого дня; службової записки про створення комісії для передачі кадрової документації, трудових книжок, особових справ та матеріальних цінностей та облаштування робочого місця для належного зберігання кадрової документації. Окрім цього, ОСОБА_1 вказує на упереджене ставлення до себе з боку керівництва Делятинської селищної ради. Зокрема, зазначила, що з моменту її поновлення 23.09.2021 на роботі на посаді спеціаліста І категорії відділу правової та кадрової роботи на виконання судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 у справі №300/2002/21 Делятинською селищною радою створюються нестерпні умови праці, здійснюється пошук нових підстав для звільнення, порушуються її трудові права як особи з інвалідністю ІІ групи. Позивачка вважає, що своїми діями не допускала жодного проступку чи порушення трудової дисципліни, тому застосування до неї догани є безпідставним. Також зазначає, що своїми незаконними діями відповідач завдав їй моральних переживань та спричинив стрес, у зв`язку з чим просить стягнути з Делятинської селищної ради 5 000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених у ній недоліків (а.с.25-26).
Позивачкою недоліки позовної заяви усунуто у строк, встановлений судом, у зв`язку з чим 04.03.2022 постановлено ухвалу, якою визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цією позовною заявою, поновлено пропущений строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45-46).
Також, пунктом 5 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області належним чином засвідчені копії матеріалів дисциплінарного провадження щодо позивачки, на підставі яких прийнято розпорядження від 10.01.2022 №03 Про оголошення догани ОСОБА_3 .
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 01.04.2022 (а.с.50-59). У поданому відзиві №118/02-55 від 29.03.2022 представник відповідача вказав на безпідставність позовних вимог. На підтвердження своєї позиції зазначив, що у Делятинській селищній раді діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, погоджені зборами трудового колективу згідно з протоколом №3 від 30.12.2020 та затверджені розпорядженням селищного голови №275 від 31.12.2020. Підпунктом 2.4.2 зазначених правил передбачено, що селищний голова зобов`язаний, серед іншого, ознайомити працівника з роботою, що йому доручається, умовами і розміром оплати праці, посадовою інструкцією. А відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1. цих же правил працівники зобов`язані сумлінно виконувати свої посадові обов`язки. Зазначив, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 поновлено на роботі з 02.04.2022 та виплачено компенсацію за час вимушеного прогулу. Позивачку 23.09.2021 було ознайомлено з Посадовою інструкцією спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради ОСОБА_1 , затвердженою розпорядженням селищного голови від 23.09.2021 №167 (надалі, також - Посадова інструкція), однак позивачка відмовилася підписувати її, про що комісією складено відповідний акт №9 від 23.09.2021. Зазначив, що посадові обов`язки позивачки фактично не помінялися відносно попередньої посадової інструкції. Також вказав, що ОСОБА_1 не надавалися усні чи письмові пропозиції щодо того, які саме посадові обов`язки вона хоче виконувати. Представник відповідача звернув увагу, що Посадова інструкція відповідає всім обмеженням, які зазначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020 та у Положенні про порядок, умови, критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317. Окрім цього, вказав, що позивачці створено усі умови праці: оскільки ОСОБА_1 важко підніматися сходами на другий поверх, їй надано окреме робоче місце в кабінеті на першому поверсі, забезпечено комп`ютерною та іншою оргтехнікою, надавалися відпустка у зв`язку з навчанням, творча відпустка для написання магістерської роботи, щорічна основна та додаткова відпустки, однак позивачка так і не підписала Посадову інструкцію та не приступила до своїх посадових обов`язків, а в присутності комісії відмовлялася отримувати кадрову документацію. Також представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 надано для виконання заяву працівника про надання відпустки, яку позивачка відмовилася виконувати. Доповідною запискою начальника з правової та кадрової роботи ОСОБА_4 від 05.01.2022 повідомлено про те, що ОСОБА_3 відмовляється приступати до виконання своїх посадових обов`язків, підписувати посадову інструкцію, ознайомлюватись з розпорядженнями селищного голови, давати пояснення на доповідні та службові записки, виконувати будь-яку роботу, передбачену Положенням про відділ з правової та кадрової роботи, виконувати доручення керівника, веде себе конфліктно, знаходиться на робочому місці і не проявляє жодної ініціативи щодо виконання роботи посадової особи. З 05.01.2022 по 10.01.2022 позивачкою не було надано письмових пояснень на доповідну записку від 05.01.2022, про що складено відповідний акт від 10.01.2022 №9 та відповідно до розпорядження від 10.01.2022 №03 Про оголошення догани ОСОБА_3 позивачці оголошено догану. Пояснення надано тільки 11.02.2022, проте з них випливає, що позивачка не бажає приступати до виконання посадових обов`язків. На переконання представника відповідача, позивачка своїми усвідомленими та навмисними діями порушує вимоги статті 139 Кодексу законів про працю України. Додатково зазначив, що усі події, які позивачка описує у позовній заяві не були підставою для оголошення їй стягнення у вигляді догани та є надуманими. З приводу тверджень ОСОБА_1 про завдану їй моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, то вказав, що така шкода жодним чином не обгрунтована та не доведена належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для її стягнення. Враховуючи наведене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також у поданому відзиві просив суд розгляд справи здійснювати за участю представників відповідача.
На поштову адресу суду 08.04.2022 від позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с.163-165). ОСОБА_1 вказала на помилковість доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов. На підтвердження своєї позиції зазначила, що відповідачем не вирішено першочергові питання, які стосуються її як особи з обмеженими можливостями: не прийнято рішення про встановлення чи про відмову у встановленні неповного робочого часу за заявами від 23.09.2021, від 11.10.2021 та від 04.01.2022, належним чином не облаштовано робоче місце, пов`язане зі зберіганням кадрової документації, зокрема не забезпечено шафою та сейфом для зберігання. Також вказала, що Посадова інструкція містить 42 позиції з посадовими обов`язками, в той час як попередня посадова інструкція містила 39 позицій. Також вказала, що для надання пояснень на доповідну записку, на підставі якої прийнято спірне розпорядження, їй не надано достатньо часу. Повторно звернула увагу на упереджене ставлення до себе керівництва Делятинської селищної ради. На підставі викладеного, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Також 18.04.2022 на поштову адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №199/02-55 від 15.04.2022 (а.с.213-216). Так, представник Делятинської селищної ради вказав, що позивачка ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не зазначила жодної норми, яку порушив відповідач при прийнятті Посадової інструкції. Окрім цього, звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не зазначає конкретних пунктів Посадової інструкції, які вона не може виконувати як особа з інвалідністю ІІ групи. Також такого переліку протипоказаних робіт не містить й індивідуальна програма реабілітації інваліда, з урахуванням обмежень якої позивачка просила затвердити її посадову інструкцію. Вказав, що позивачка не виконує трудові обов`язки, в той час як їй нараховується та виплачується заробітна плата, надаються відпустки, а фактично покладені на ОСОБА_1 обов`язки виконують інші працівники. Вважає, що позивачку правомірно притягнуто до відповідальності.
Окрім цього, позивачка подала пояснення, які надійшли на адресу суду 25.04.2022 (а.с.221-223). У зазначених поясненнях звернула увагу, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку не передбачено обов`язку працівника підписувати посадову інструкцію, натомість ознайомлення працівника з посадовою інструкцією є саме обов`язком селищного голови. Також звернула увагу на свою службову записку від 23.09.2021 на ім`я відповідача, згідно якої після ознайомлення з посадовою інструкцією просила внести до неї зміни. Повторно зазначила про незабезпечення її необхідним інвентарем для виконання посадових обов`язків та про неможливість прийому кадрової документації, оскільки така передається з порушеннями. Наголосила на відсутності підстав для застосування для неї дисциплінарного стягнення. Просила суд врахувати пояснення при прийнятті рішення у цій справі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є посадовою особою місцевого самоврядування, про що нею 27.02.2003 складено присягу, відповідно до якої остання, серед іншого, зобов`язалася неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки (а.с.62).
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №231749, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, дата чергового переогляду - 30.11.2023 (а.с.8). У пункті 12 цієї довідки міститься висновок про умови та характер праці: «протипоказана тяжка фіз. праця, психо-емоц. навантаження; праця з необхідністю роботи дрібної моторики правої руки».
Аналогічні заходи трудової реабілітації ОСОБА_1 зазначені у пункті 5 Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020 (а.с.9).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста I-ї категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради з 16.04.2021 та допущено рішення в цій частині до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 в адміністративній справі №300/2002/21 змінено та викладено резолютивну частину, зокрема, в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста 1-ї категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської обл., починаючи з 02.04.2021р.».

Розпорядженням селищного голови Делятинської селищної ради №167 від 23.09.2021 «Про затвердження посадової інструкції спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради ОСОБА_1 », з метою здійснення належним чином своїх посадових обов`язків, керуючись рішенням селищної ради від 14.09.2021 №590-12/2021 «Про внесення змін до рішення селищної ради від 26.11.2020 №4-1/2020 «Про затвердження структури та чисельності апарату Делятинської селищної ради» зі змінами та доповненнями, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пунктом 20 частини 4 статті 42, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затверджено посадову інструкцію ОСОБА_1 спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради згідно до додатком 1 (а.с.18-23).

Відповідно до акту від 23.09.2021 №8 «Про відмову від підписання розпорядження селищного голови від 23.09.2021 №167 «Про затвердження посадової інструкції спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради Пліщук Н.Д.» (а.с.65), складеного Галиною Вацик - секретарем селищної ради, Марією Руснак - головним спеціалістом відділу з правової та кадрової роботи, Іриною Гедзик - провідним спеціалістом відділу з правової та кадрової роботи, ОСОБА_1 відмовилася від підписання розпорядження селищного голови від 23.09.2021 №167. Також зазначено, що ОСОБА_1 у присутності зазначених посадових осіб ознайомилася з розпорядженням селищного голови від 23.09.2021 №167.

Також вказаними вище посадовими особами Делятинської селищної ради складено акт від 23.09.2021 «Про відмову від підписання посадової інструкції спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради ОСОБА_1 » (а.с.66).

Позивачка, в свою чергу, 23.09.2021 звернулася до селищного голови із заявою, в якій просила відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №898 від 31.11.2020 та свідоцтва № НОМЕР_1 організувати їй на пільгових умовах праці неповний робочий день з 24.09.2021 (а.с.195), із заявою про надання для ознайомлення положення про відділ з правової та кадрової роботи та посадові інструкції працівників відділу (а.с.196), службовою запискою про затвердження посадової інструкції із врахуванням обмежень, які зазначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 31.11.2020 (а.с.197) та службовою запискою про створення комісії по передачі їй кадрової документації та матеріальних цінностей та здійснення передачі по акту згідно чинного законодавства, а також облаштування робочого місця для належного зберігання кадрової документації (а.с.198).

Разом з цим, Галиною Вацик - секретарем селищної ради, Марією Руснак - головним спеціалістом відділу з правової та кадрової роботи, Іриною Гедзик - провідним спеціалістом відділу з правової та кадрової роботи, Вікторією Кубрак - провідним спеціалістом відділу загальної, організаційної та інформаційної роботи складено акт від 23.09.2021 №10 «Про відмову від отримання кадрової документації» (а.с.67), відповідно до якого 23.09.2021 Н.Пліщук, спеціаліст І категорії відділу з правової та кадрової роботи Делятинської селищної ради відмовилась отримувати належним чином оформлену кадрову документацію.

Аналогічний акт «Про відмову від отримання кадрової документації» складено 24.09.2021 за №11 (а.с.68).

Доповідною запискою від 23.09.2021 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено селищного голову про відмову ОСОБА_1 від підписання розпорядженням селищного голови від 23.09.2021 №167 та Посадової інструкції та прийняття кадрової документації (а.с.123-124).

У період з 24.09.2021 по 31.12.2021 позивачка була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у відпустці у зв`язку з навчанням та творчій відпустці для написання магістерської роботи, що не заперечується сторонами.

У подальшому, 04.01.2022 позивачці надано для підписання розпорядження від 23.09.2021 №167 та Посадову інструкцію, з якими ОСОБА_1 ознайомилася, однак від підписання відмовилася, про що ОСОБА_6 - начальником відділу з правової та кадрової роботи та ОСОБА_7 - провідним спеціалістом відділу з правової та кадрової роботи складено відповідні акти №1 від 04.01.2022 (а.с.69) та №2 від 04.01.2022 (а.с.70).

Також зазначеними посадовими особами Делятинської селищної ради складено акт №4 від 04.01.2022 «Про відмову від отримання кадрової документації» (а.с.72).

Начальником відділу з правової та кадрової роботи ОСОБА_8 , скеровано доповідну записку на ім`я селищного голови 05.01.2022 (надалі, також - доповідна записка від 05.01.2022), якою повідомлено, що ОСОБА_1 відмовляється приступати до виконання своїх посадових обов`язків, ознайомлюватися з посадовою інструкцією, розпорядженнями селищного голови, давати пояснення на доповідні та службові записки, виконувати будь-яку роботу, доручення керівника, веде себе конфліктно, сидить на робочому місці і не проявляє жодної ініціативи щодо виконання роботи посадової особи (а.с.80).

Іванною Поп`юк - керуючою справами (секретарем) виконавчого комітету, Марією Руснак - начальником відділу з правової та кадрової роботи, Олесею Герасим - головним спеціалістом відділу соціально-економічного розвитку, туризму, інвестицій та проектної роботи, Вікторією Кубрак - провідним спеціалістом відділу загальної, організаційної та інформаційної роботи складено акт №8 від 10.01.2021 «Про відмову від надання письмових пояснень», яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень на доповідну записку начальника відділу з правової та кадрової роботи М. Руснак від 05.01.2022 про отримання посадової інструкції та невиконання посадових обов`язків (а.с.76).

Натомість свої пояснення від 10.01.2022 на доповідну записку начальника відділу з правової та кадрової роботи ОСОБА_4 від 05.01.2022 позивачка подала 11.01.2022 та заначила, що із копією цієї доповідної записки її ознайомлено лише 10.01.2022 об 11:35 та зобов`язано в усному порядку за 25 хв. написати пояснення (а.с.82-83). У своєму поясненні ОСОБА_9 вказала, що адміністрація не вирішила першочергові питання, а саме, встановлення неповного робочого дня та облаштування робочого місця, пов`язаного з необхідністю зберігання кадрової документації та трудових книжок її працівників. Вважає, що доповідна записка від 05.01.2022 не ґрунтується на дійсних обставинах, а є маніпулятивною, спрямованою на штучне створення нібито систематичних порушень обов`язків, покладених трудовим договором.

При цьому, розпорядженням селищного голови Делятинської селищної ради №03 від 10.01.2022 «Про оголошення догани ОСОБА_3 » (а.с.10) за не підписання посадової інструкції спеціаліста І категорії відділу правової та кадрової роботи, за фактичне невиконання посадових обов`язків недотримання трудової дисципліни, відповідно до статтей 147-149 КЗпП України, Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Делятинської селищної ради затверджених розпорядженням селищного голови від 31.12.2020 №275, пункту 20 частини 4 статті 42, статті 59 Закону «Пре місцеве самоврядування в Україні», враховуючи подання начальника відділу з правової та кадрової роботи ОСОБА_4 оголошено догану ОСОБА_1 , спеціалісту І категорії з правової роботи Делятинської селищної ради, за не підписання посадової інструкції спеціаліста І категорії відділу з правової та кадрової роботи, недотримання трудової дисципліни, не виконання своїх посадових обов`язків. Підстава: доповідна начальника відділу з правової та кадрової роботи М. Руснак від 05.01.2022; акт відмови від надання пояснень від 10.01.2022 №8.

Вважаючи спірне розпорядження селищного голови протиправним та необґрунтованим, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що заявлене у відзиві на позов клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не містить жодного обґрунтування підстав для розгляду цієї справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. Натомість, вивчивши матеріали справи, предмет та підстави позову, враховуючи відсутність, на думку суду, особливої складності справи, суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ні позивач, ні відповідач не позбавлені можливості висловлювати свої доводи та заперечення стосовно спірних правовідносин шляхом подання відзиву на позов, відповіді на відзив заперечення чи інших письмових пояснень. При цьому, розгляд справи судом за правилами письмового провадження жодним чином не порушує принципу рівності сторін, оскільки сторони наділені свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР (надалі, також - Закон №280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ від 07.06.2001 (надалі, також - Закон №2493-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (частина 1 статті 2 Закону №2493-ІІІ).

Посадами в органах місцевого самоврядування є, серед іншого, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (абзац 4 статті 3 Закону № 2493-ІІІ).

Відповідно до положень статті 23 Закону №2493-III особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.

Разом з тим, одним з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у статті 4 Закону №2493-III, є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

В свою чергу, статтею 19 Закону №2493-III визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Законом №2493-III жодного механізму застосування дисциплінарної відповідальності до такого спеціального суб`єкта, як посадова особа місцевого самоврядування, не встановлено.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 7 Закону №2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи відсутність у Законі №2493-III особливої процедури притягнення працівників органів місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності, на позивачку поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України.

Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (надалі також - КЗпП України) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (частина 1, 3 статті 147-1 КЗпП України).

Тобто, особливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності є те, що цей вид відповідальності застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника. Для виникнення дисциплінарної відповідальності необхідна сукупність трудових правовідносин та відносин службового підпорядкування.

Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно з частиною 1 статті 149 вказаного Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Тобто, до застосування дисциплінарного стягнення відповідач зобов`язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо відповідач зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи протиправність спірного розпорядження, серед іншого, зазначає, що відповідачем застосовано до неї дисциплінарне стягнення без відібрання у неї пояснень. З даного приводу суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, спірне розпорядження про оголошення догани прийнято на підставі доповідної начальника відділу з правової та кадрової роботи М. Руснак від 05.01.2022 та акта відмови від надання пояснень від 10.01.2022 №8.

Як зазначає ОСОБА_1 з доповідною запискою від 05.01.2022 її ознайомлено лише 10.01.2022 об 11:35 год та зобов`язано в усному порядку за 25 хв. написати пояснення.

При цьому, ненадання достатнього часу для таких пояснень жодним чином не підтверджує позбавлення права ОСОБА_1 надати такі пояснення, чи надати їх впродовж тривалішого часу. При цьому, позивачка не подає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її звернення до керівництва з проханням надання конкретного проміжку часу, необхідного для підготовки пояснень. Також не обґрунтовує неможливість подання таких пояснень через кілька годин після ознайомлення об 11:25 год з доповідною запискою від 05.01.2022, протягом робочого дня 10.01.2022 до винесення спірного розпорядження тощо.

Наведене спростовує доводи позивачки щодо того, що відповідачем застосовано дисциплінарне стягнення без відібрання пояснень.

Неотримання від ОСОБА_1 10.01.2022 пояснень стало підставою для складання акту №8 від 10.01.2022 «Про відмову від подання пояснень» (а.с.76).

Натомість, свої викладені на одному з половиною аркушів пояснення від 10.01.2022 позивачка подала відповідачу лише 11.01.2022.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2801цс15 зроблено висновок, що «пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами».

Тобто у зазначеній постанові Верховний Суд України зробив висновок, що письмове пояснення працівника потрібне для з`ясування обставин вчинення дисциплінарного правопорушення, однак неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення та не може нівелювати вчинення працівником дисциплінарного проступку, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений доказами.

Таким чином, доводи позивачки щодо невідібрання чи несвоєчасного відібрання пояснень не можуть бути єдиною підставою для визнання протиправним спірного розпорядження. До того ж, як встановлено судом вище, позивачці надавалася можливість для подання письмових пояснень.

Що стосується порушення позивачкою трудової дисципліни, наявність якої є підставою для застосування дисциплінарного стягнення, суд вказує на таке.

Зі змісту спірного розпорядження вбачається, що ОСОБА_1 оголошено догану за непідписання Посадової інструкції та невиконання своїх посадових обов`язків. При цьому, розпорядження №03 від 10.01.2022 оголошено на підставі доповідної начальника відділу з правової та кадрової роботи М. Руснак від 05.01.2022.

Так, цією доповідною запискою ОСОБА_4 повідомила селищного голову, що ОСОБА_1 відмовляється приступати до виконання своїх посадових обов`язків, ознайомлюватися з посадовою інструкцією, розпорядження селищного голови, давати пояснення на доповідні та службові записки, виконувати будь-яку роботу, доручення керівника, веде себе конфліктно, сидить на робочому місці і не проявляє жодної ініціативи щодо виконання роботи посадової особи.

Тобто, цією доповідною запискою зафіксовано невиконання позивачкою своїх посадових обов`язків, яке виразилося у відмові виконувати доручення керівника, ознайомлюватися з розпорядженнями селищного голови, Посадовою інструкцією, виконувати будь-яку роботу під час перебування на робочому місці.

При цьому, як вбачається, з доводів позивачки, остання не заперечує факт невиконання нею посадових обов`язків, однак стверджує про неможливість виконання нею таких обов`язків через їх надмірний обсяг для неї як для особи з інвалідністю, необлаштування належним чином робочого місця, невирішення відповідачем питання щодо встановлення їй неповного робочого часу. З цього приводу суд зазначає таке.

Так, основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм на рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (надалі, також - Закон №875-XII).

Частиною 1 статті 4 Закону №875-XII передбачено, що діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.

Відповідно частини 1 статті 17 Закону №875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи та організації, фізичні особи, які використовують найману працю, створюють безпечні і не шкідливі для здоров`я умови праці, вживають заходів до запобігання інвалідності та відновлення працездатності осіб з інвалідністю. У разі працевлаштування особам з інвалідністю забезпечують розумне пристосування робочих місць (частина 1 статті 25 Закону №875-XII).

Відповідно до частин 1-2 статті 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII підприємства, які використовують працю осіб з інвалідністю, зобов`язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

У випадках, передбачених законодавством, роботодавець зобов`язаний організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій.

Схожа за змістом норма міститься у статті 172 КЗпП України, частиною 1 якої передбачено, що у випадках, передбачених законодавством, на роботодавця покладається обов`язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці.

Таким чином, задля забезпечення трудових прав осіб з інвалідністю законодавством передбачено низку пільг та гарантій, втілення яких на практиці має на меті недопущення дискримінації осіб з інвалідністю на ринку праці та реалізацію їхніх трудових прав у повному обсязі.

Так, позивачка вказує, зокрема, що її нова Посадова інструкція містить 42 позиції визначених обов`язків, в той час як попередня посадова інструкція становила 39 позицій. Такий обсяг обов`язків, на переконання ОСОБА_1 , є надмірний для неї як особи з інвалідністю, тому просила затвердити її посадову інструкцію із врахуванням обмежень, які зазначені в Індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 31.11.2020.

Як встановлено судом вище, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №231749, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання (а.с.8). У пункті 12 цієї довідки міститься висновок про умови та характер праці: «протипоказана тяжка фіз. праця, психо-емоц. навантаження; праця з необхідністю роботи дрібної моторики правої руки».

Також у пункті 5 Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020 визначено заходи трудової реабілітації ОСОБА_1 та зокрема, зазначено: «Протипоказана робота тяжка, фізичне навантаження, психо-емоційні навантаження, праця з необхідністю дрібної моторики правої руки».

ОСОБА_1 , вказуючи про неможливість виконання нею як особою з інвалідністю визначеного Посадовою інструкцією обов`язків та про необхідність затвердження її посадової інструкції із врахуванням обмежень, які зазначені в Індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020, не зазначає конкретних пунктів Посадової інструкції, які вона не може виконувати. Також конкретного переліку протипоказаних робіт не містить й Індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020, а позивачкою не наведено переліку, визначених Посадовою інструкцією обов`язків, які суперечать її Індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020.

Додатково, суд зауважує, що правомірність прийняття Посадової інструкції не є предметом цього спору. Жодних позовних вимог щодо встановлення протиправності Посадової інструкції, недотримання відповідачем процедури її розробки чи затвердження, відповідність її змісту вимогам законодавства, позивачкою не заявлено, тому зазначені обставини не підлягають оцінці в межах цього спору.

З приводу доводів позивачки щодо невирішення адміністрацією відповідача її звернення про встановлення неповного робочого часу, суд зазначає таке.

Листом від 28.09.2021 №1396/02-55, адресованим ОСОБА_1 , відповідач рекомендував для вирішення питання можливості працювати на пільгових умовах пройти позачерговий медичний огляд в ЛПЗ по місцю проживання з урахуванням трудових рекомендацій згідно складеної індивідуальної програми реабілітації (а.с.185-186).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07.10.2021 №04-10/15-10/6700, адресованого селищному голові Делятинської селищної ради Б. Клим`юку (а.с.247), звернуто увагу на роз`яснення Мінсоцполітики від 28.12.2011 №376/13/133-11, в якому вказано, якщо у рекомендаціях медико-соціальної експертної комісії зазначено, що працівник-інвалід може працювати за своєю посадою на умовах «скороченого робочого дня», роботодавець на прохання інваліда зобов`язаний встановити йому неповний робочий час відповідно до статті 172 КЗпП України.

Також селищний голова з метою вирішення питання щодо можливості встановлення ОСОБА_1 неповного робочого дня звертався до інших суб`єктів владних повноважень, що підтверджується листами останніх, зокрема, Міжрегіонального управління Національного агенства України з питань державної служби в Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях від 07.10.2021 №99/ТО1006-21 (а.с.244), Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №03.1-17/31904/2-21 (а.с.245), Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13.10.2021 №613 (а.с.246), Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07.10.2021 №04-10/15-10/6700 (а.с.247).

Крім того, листом від 05.01.2022 №24/02-55 відповідач звернув увагу позивачки, що в рекомендаціях МСЕК від 30.11.2020 не зазначено, що вона може працювати за своєю посадою на умовах «скороченого робочого дня» (а.с.187).

З наведеного вбачається, що відповідачем не заперечується право позивачки як особи з інвалідністю працювати на умовах неповного робочого дня, однак на момент прийняття спірного розпорядження роботодавцем не вирішено зазначене питання, оскільки в рекомендаціях МСЕК від 30.11.2020 не зазначено, що ОСОБА_1 може працювати за своєю посадою на умовах «скороченого робочого дня», у зв`язку з цим рекомендовано для вирішення питання можливості працювати на пільгових умовах пройти позачерговий медичний огляд в ЛПЗ по місцю проживання з урахуванням трудових рекомендацій згідно складеної індивідуальної програми реабілітації.

Разом з цим, суд звертає увагу, що предметом цього спору не є дії чи бездіяльність посадових осіб щодо невжиття заходів чи вирішення питання про встановлення ОСОБА_1 неповного робочого дня.

Розгляд адміністрацією Делятинської селищної ради питання щодо встановлення ОСОБА_1 неповного робочого дня жодним чином не надає можливості останній не виконувати посадові обов`язки протягом періоду вирішення такого питання.

Також неналежне, на переконання позивачки, облаштування її робочого місця, пов`язаного з необхідністю зберігання кадрової документації та трудових книжок працівників, не надає права відмови від виконання всіх передбачених для її посади обов`язків (в тому числі тих, які були передбачені попередньою посадовою інструкцією, заперечень щодо якої позивачка не наводить), для яких не є необхідними робота з трудовими книжками працівників (як, наприклад, розробка спеціальних вимог до осіб, які претендують на зайняття посад в органах місцевого самоврядування; забезпечення підготовки оголошень про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад і розміщення в засобах масової інформації та інформаційних стендах адмінприміщеннях селищної ради; надання консультативної допомоги тощо). Натомість обґрунтування неможливості виконання посадових обов`язків у зв`язку з необлаштуванням робочого місця, пристосованого для зберігання трудових книжок, могло б бути доречним в частині невиконання, зокрема, обов`язку щодо здійснення роботи, пов`язаної із заповненням, обліком і зберіганням трудових книжок та особових справ (особових карток) працівників селищної ради тощо.

Також щодо доводів ОСОБА_1 про неможливість прийняття кадрової документації у зв`язку з надмірним обсягом (12 томів) та необхідністю перевірки кожного документа згідно опису, суд зазначає, що позивачка не надала жодних доказів щодо вчинення нею дій, спрямованих на перевірку такої документації на відповідність опису та виявлення будь-яких розбіжностей, наявність яких не давали б можливості прийняти таку документацію.

Додатково суд зауважу, що оскільки кадрову документацію ОСОБА_1 не прийняла, доводи останньої щодо відсутності умов для її зберігання є безпідставними, оскільки відсутні докази того, що після фактичного прийняття цієї документації відповідач не забезпечить належних умов для її зберігання.

Верховний Суд у постанові від 22.07.2020 у справі №554/9493/17 вказав, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, у вищезазначеній постанові Верховний Суд зазначив про те, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Відповідно до пункту 1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Делятинської селищної ради, погоджених зборами трудового колективу згідно протоколу №3 від 30.12.2020 та затверджених розпорядженням селищного голови №275 від 31.12.2020 (надалі, також - Правила) (а.с.156-160), метою Правил є забезпечення трудової дисципліни, раціонального використання робочого часу, підвищення якості й продуктивності праці шляхом створення необхідних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомого і сумлінного виконання працівниками своїх посадових обов`язків.

Працівники зобов`язані сумлінно виконувати свої посадові обов`язки, проявляти ініціативу і творчість, постійно вдосконалювати організацію своєї роботи (підпункт 3.3.3 Правил); своєчасно і точно виконувати рішення селищної ради та її виконавчого комітету, розпорядження селищного голови і вказівки своїх безпосередніх керівників (підпункт 3.3.7 Правил).

Відповідно до пункту 7.1 Правил дисциплінарні стягнення застосовуються до посадових осіб за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, а також за вчинок, який порочить його як посадову особу або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Пунктом 7.2 Правил визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: догана; звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються селищним головою і оголошуються в розпорядженні, яке доводиться працівнику під розпис не пізніше трьох днів з моменту оголошення (пункт 7.6 Правил).

Зі змісту спірного розпорядження вбачається, що ОСОБА_1 оголошено догану за непідписання Посадової інструкції та невиконання своїх посадових обов`язків. При цьому, розпорядження №03 від 10.01.2022 оголошено на підставі доповідної начальника відділу з правової та кадрової роботи М. Руснак від 05.01.2022.

Так, цією доповідною запискою ОСОБА_4 повідомила селищного голову, що ОСОБА_1 відмовляється приступати до виконання своїх посадових обов`язків, ознайомлюватися з посадовою інструкцією, розпорядженнями селищного голови, давати пояснення на доповідні та службові записки, виконувати будь-яку роботу, доручення керівника, веде себе конфліктно, сидить на робочому місці і не проявляє жодної ініціативи щодо виконання роботи посадової особи.

Тобто, цією доповідною запискою зафіксовано невиконання позивачкою своїх посадових обов`язків, яке виразилося у відмові виконувати доручення керівника, ознайомлюватися з розпорядженнями селищного голови, Посадовою інструкцією, виконувати будь-яку роботу.

При цьому суд вважає недоречними доводи позивачки щодо невідповідності спірного розпорядження вимогам трудового законодавства, оскільки в ньому не зазначено, коли саме мало місце і в чому конкретно полягає порушення трудових обов`язків.

Так, як з`ясовано судом вище, під дисциплінарним проступком розуміється як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків та однією із його складових є дії чи бездіяльність працівника.

Тобто, для наявності факту вчинення дисциплінарного проступку не є обов`язковим вчинення працівником певної конкретної дії. Дисциплінарний проступок може виражатися у бездіяльності (тобто відсутності з боку працівника активних дій) щодо виконання своїх трудових обов`язків. Таким чином, у спірних правовідносинах має місце тривалий стан невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків.

При цьому, як вбачається, з доводів позивачки, остання не заперечує факт невиконання нею посадових обов`язків, однак стверджує про неможливість виконання нею таких обов`язків через їх надмірний обсяг для неї як для особи з інвалідністю, необлаштування належним чином робочого місця, невирішення відповідачем питання щодо встановлення їй неповного робочого часу.

Належних доказів на підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо узгодження змісту Посадової інструкції та приведенні її у відповідність до своєї Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020 (оскарження самої Посадової інструкції, звернення до відповідача із проханням щодо виключення з Посадової інструкції конкретних пунктів посадових обов`язків, які вона не може виконувати у зв`язку з інвалідністю, наведення конкретного переліку визначених Посадовою інструкцією обов`язків, які суперечать її Індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020 тощо) позивачка не надала.

У той же час, будучи поновленою 23.09.2022 з 16.04.2021 (з 02.04.2022 відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №300/2002/21) на посаді спеціаліста І категорії відділу правової та кадрової роботи, позивачка допустила вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в умисній бездіяльність щодо безпідставного невиконання будь-яких посадових обов`язків.

При цьому, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обґрунтовані причини для непідписання позивачкою Посадової інструкції та відмови у зв`язку з цим виконувати будь-які посадові обов`язки, притаманні її посаді (в тому числі ті, які, на її переконання, узгоджуються з Індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №898 від 30.11.2020).

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи спірне розпорядження на відповідність зазначеним вимогам, суд дійшов висновку, що таке прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Таким чином, позовна вимога про скасування розпорядження селищного голови Делятинської селищної ради від 10.01.2022 №03 Про оголошення догани ОСОБА_3 є необґрунтуваною та задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відсутністю підстав для скасування спірного розпорядження, також не підлягає задоволенню і вимога про стягнення відповідача на користь позивачки 5 000 (п`ять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, заявлені позивачкою вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ;

відповідач - Делятинська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, адреса: вул. 16 Липня, 273, смт. Делятин, Надвірнянський р-н, Івано-Франківська обл., 78442, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - селищний голова Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Клим`юк Богдан Богданович, адреса: вул. 16 Липня, 273, смт. Делятин, Надвірнянський р-н, Івано-Франківська обл., 78442.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.