Справа № 640/9018/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9018/21 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" листопада 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % з операції купівлі-продажу 4/5 частки квартири, згідно з квитанцією № 0.0.716365786.1 від 28.02.2017 у розмірі 13 775,65 грн;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та направити подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 13 775,65 грн, сплаченого згідно квитанції № 0.0.716365786.1 від 28.02.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 15.09.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з необхідністю подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду, оскільки позовна заява подана з порушенням, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, шестимісячного строку звернення до суду.

27.09.2021 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказав, що перебіг строку позовної давності починається з 19.02.2021, після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2021 визнано не поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та залишено позовну заяву без розгляду з підстав пропуску позивачем такого строку.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2021 р. у справі №240/12017/19, не погодився з висновком позивача про те, що про порушення свого права він дізнався після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.02.2021 та дійшов висновку, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права в день здійснення відповідного платежу 28.02.2017. Також вказав, що звернення з цього приводу до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві лише у лютому 2021 р. не може вважатися розумним строком після здійснення платежу.

Позивач не погодився із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивач повинен був дізнатись про порушення свого права в день сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки про порушення такого права позивач дізнався у лютому 2021 року після отримання відповіді пенсійного органу про безпідставність заяви про повернення сплаченого збору.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року по справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, які виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції, визначаючи початок перебігу строку звернення позивачем до суду, дійшов висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав 28.02.2017, тобто в день здійснення відповідного платежу, а посилання позивача про те, що про порушення свого права він дізнався після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.02.2021 є безпідставним.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % з операції купівлі-продажу частки квартири та зобов`язання відповідача направити подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення позивачу помилково сплаченого збору.

З листа від 19.02.2021 № 2600-0603-8/28121 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що 12.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 %, однак Пенсійний фонд повідомив позивача, що заява подана безпідставно.

На думку колегії суддів, наведені обставини у цій справі свідчать про те, що позивач про порушення свого права щодо відмови у здійсненні дій, пов`язаних з поверненням помилково сплаченого збору, дізнався з моменту надання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відповіді у листі від 19.02.2021 № 2600-0603-8/28121.

Тож, оскільки з позовною заявою позивач звернувся до суду 01.04.2021, то останній з моменту відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладеної у листі від 19.02.2021 № 2600-0603-8/28121, не пропустив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що початок відліку строку звернення до суду у цій справі обраховується з дня здійснення відповідного платежу (28.02.2017), тобто, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, є необґрунтованими.

Запроваджений судом відлік шестимісячного строку з моменту вчинення угоди купівлі-продажу квартири, тобто з дати сплати збору позивачем, є неприйнятним з огляду на те, що сплачені позивачем кошти зараховуються до загального фонду Державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет, про що зазначено ч.3 статті 3 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 813/2874/17.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2021 р. у справі №240/12017/19 є безпідставним, оскільки у справі №240/12017/19 висновки Верховного Суду сформовані за іншими правовідносинами сторін (перерахунок і виплата заборгованості з пенсії).

Колегія суддів зауважує, що право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі «Делькур проти Бельгії» висловлена позиція, що в демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції, оскільки ухвала про залишення позовної заяви без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" листопада 2021 р. - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08.06.2022.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків