Справа № 560/4860/22
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4860/22
РІШЕННЯ

іменем України

06 червня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідоилення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 08.02.2021 №0-2207 на суму 23963,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.02.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №0-2207 від 08.02.2021 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості на суму 23963,01 грн.

Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, вважає, що оскільки спірна нежитлова будівля була відчужена позивачем у 2020 році, а тому не є об`єктом оподаткування.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.04.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що Головне управлінням ДПС у Хмельницькій області сформувало податкове повідомлення-рішення від 08.02.2021 №0-2207, яким визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за вказаний об`єкт нежитлової будівлі на суму 23963,01 грн.

Згідно з інформаційними базами даних ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником комплексу загальною площею 4392,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 з 11.03.2008 року перебуває комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4392,80 кв.м..

Інформація про відчуження комплексу ( АДРЕСА_1 ) у 2020 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Позиція позивача полягає в тому, що належна йому будівля нерухомості відноситься до будівель промисловості в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Підпункт "ж" пп.266.2.2 пп.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, визначає, що не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовою підставою для застосування до ОСОБА_1 пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність таких умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника.

Оскільки докази того, що позивач в 2020 році здійснював промислового виробництва з використанням зазначених будівель відсутні, а тому право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач зареєстрований, як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність з 22.10.1996, основним видом діяльності якого є :46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; та інші 10.11 Виробництво м`яса 10.13 Виробництво м`ясних продуктів 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками 46.23 Оптова торгівля живими тваринами 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків 01.49 Розведення інших тварин 01.46 Розведення свиней 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 з 11.03.2008 року перебуває комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4392,80 кв.м..

Згідно Договору купівлі-продажу від 26.08.2020 укладеного між позивачем та ТОВ "Ситий двір 2004" було відчужено цегляний копмлекс загальною площею 4392,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовані : кам`яний корівник № 1 - А-1, загальною площею 2196,4 кв.м., кам`яний корівник № 2 - Б, загальною площею 2196,4 кв.м., водонапірна башня - В, артезіанська свердловина - Г.

Відповідно до ст. 266 Кодексу ГУ ДПС в Хмельницькій області сформовано податкове повідомлення - рішення про сплату зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік № 0-2207 від 08.02.2021 на суму 23963,01 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № 0-2207 від 08.02.2021 позивач звернувся до ДПС України зі скаргою.

За результатами розгляду скарги ДПС України винесла рішення від 19.01.2022 №820Б/09, яким залишила податкове повідомлення-рішення № 0-2207 від 08.02.2021 без змін.

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням № 0-2207 від 08.02.2021 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків належать: пп.10.1.1. податок на майно, відмінне від земельної ділянки; пп. 10.1.2. єдиний податок.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким, виклавши у новій редакції ст.266 Податкового кодексу України, законодавець запровадив справляння податку за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період для цього виду податку дорівнює календарному року.

Відповідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Податковий кодекс України не містить обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів.

Суд звертає увагу на те, що при віднесенні об`єктів нежитлової нерухомості позивача до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, необхідно дотримуватись умов, визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, та враховувати рішення органів місцевого самоврядування в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та документи, які підтверджують право власності на таку нерухомість з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Суд встановив, що нежитлові будівля корівника в с. Слобідка-Рахнівська є сільськогосподарськими будівлями які перебувають у власності позивача, відносяться до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що підтверджується інформаційною довідкою характеристикою №304 від 07.11.2017.

Відповідачем не доведено факт здачі позивачем в оренду, лізині, позичку вказаної будівлі, а тому враховуючи наведене вище вони підлягають звільненню від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

З наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що одними з видів діяльності ФОП ОСОБА_1 , є виробництво м`яса та виробництво м`ясних продуктів.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що в Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області відсутні підстави вважати, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був сільськогосподарським товаровиробником у 2020 році, оскільки він міг здійснювати діяльність, відмінну від сільськогосподарської адже він може здійснювати діяльність як в межах усіх обраних КВЕД в повному обсязі, так і частково.

Суд зазначає, що податкове законодавство не забороняє підприємцю мати декілька видів господарської діяльності, та займатись одночасно різними видами такої діяльності.

Суд також звертає увагу відповідача, що позивач подав до суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 26.08.2020, укладеного між позивачем та ТОВ "Ситий двір 2004", згідно якого, цегляний копмлекс загальною площею 4392,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці були розташовані : кам`яний корівник № 1 - А-1, загальною площею 2196,4 кв.м., кам`яний корівник № 2 - Б, загальною площею 2196,4 кв.м., водонапірна башня - В, артезіанська свердловина - Г.

Вказане вище підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020 за ТОВ "Ситий двір 2004".

Отже, позивач фактично відчужив вказаний об`єкт 26.08.2020, а тому якщо б вказана будівля підпадала б під ознаки об`єкту оподаткування то відповідач не мав права нараховувати позивачу податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за весь 2020 рік.

Визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади.

Отже, саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру визначеним контролюючим органом грошовим зобов`язанням, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо визначення їх розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі №826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі №823/1147/16.

При цьому, суд враховує те, що контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які були власністю позивача, використовувались ним за період 2020 року не за цільовим призначенням.

Отже, враховуючи приписи підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що контролюючим органом помилково віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, у зв`язку з чим, оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Будь-яких доказів, що спростовують доводи позивача, відповідач суду не надав, а також не навів жодних контраргументів на підтвердження обґрунтованості прийнятого спірного рішення.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Крім цього, зазначена представником позивача вартість послуг в розмірі 3000,00 грн є обгрунтованою з огляду на предмет спору у справі незначної складності.

Водночас, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалено судове рішення всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi V. Italy), № 34884/97).

На думку суду, а також враховуючи подані представником відповідача заперечення про відшкодування судових витрат, а також категорію даної справи, суд вважає, що загальна сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 3000,00 грн.

Суд зазначає, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 3000,00 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.02.2021 №0-2207 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 08.02.2021 №0-2207.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 -
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, буд. 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя О.П. Шевчук