Справа № 753/26069/21
Суддя: Шаповалова К. В.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/33/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участі секретаря судового засідання Омелянчук О.П.

представника позивача Білоусова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця. 5а адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року справу передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано 29 грудня 2021 року.

18 січня 2022 року надійшли відомості з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25 лютого 2022 року.

25 лютого 2022 року судове засідання не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Пізніше справа була призначена до розгляду на 11 травня 2022 року.

9 березня 2022 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо позовної заяви.

У судове засідання 11 травня 2022 року учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

11 травня 2022 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись із матеріалами справи для подання відзиву.

Ухвалою суду від 11 травня 2022 року розгляд справи було відкладено на 3 червня 2022 року.

16 травня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені обставини на спростування заявлених позовних вимог. Представник відповідача вказав, що постанова винесена відповідно до приписів КУпАП та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

1 червня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

3 червня 2022 року у судове засідання з`явився представник позивача, підтримав доводи викладені у позовній заяві, просив суд скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, заяв про відкладення розгляду справи, або про поважність причин неявки до суду не надав.

Враховуючи те, що відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, з огляду на не подання відповідачем будь-яких заяв про відкладення розгляду справи, або про поважність причин неявки до суду, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, докази, надані на її обґрунтування, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою серії ВМ № 00002407, складеною старшим інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Н.Г. 8 грудня 2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (а.с. 18)

Згідно даної постанови, 4 грудня 2021 року о 20 год. 53 хв. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км. 24+100 зафіксований транспортний засіб MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 та зазначено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 7,1% (6.05 тон).

Вказана постанова містить інформацію щодо технічного засобу, яким в автоматичному режимі зафіксоване правопорушення, посилання на вебсайт, на якому особа може ознайомитись із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою.

Не погоджуючись із прийнятою постановою та звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, оскаржувана постанова не місить обов`язкових відомостей, визначених законодавством: марка, модель днз причепу, категорії транспортного засобу, тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер всі, фактичне навантаження на віст, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, смугу руху, в якому рухався транспортний засіб. За твердженням позивача порушення вагових параметрів спростовується інформацією, яка зазначена у товарно-транспортній накладній (далі - ТТН), а саме вага вантажу під час завантаження та розвантаження у пункті призначення, яка є ідентичною, а ТТН є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення. Також позивач зазначає, що він не є суб`єктом відповідальності в розумінні статті 14-3 КУпАП, оскільки він є власником лише тягача, в той час, як власником напівпричепу, на якому фактично здійснювалось перевезення вантажу та наявна строєна вісь - є ОСОБА_2 , який і має нести відповідальність за частиною першою статті 132-1 КУпАП. Крім того, у позивача виник сумнів щодо правильності та достовірності даних, якими зафіксовано перевищення навантаження на строєну вісь, оскільки відносно ОСОБА_1 було складено 2 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за події, що мали місце 4 грудня 2021 року, вказані постанови складені за порушення, що мали місце на різних ділянках дороги, і при цьому зазначені різні відсоткові показники навантаження на строєні осі.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову вказав, що факт наявності ТТН із зазначенням ваги, зафіксованої повіреною вимірювальною технікою в пункті завантаження не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, які не вказанні в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу. Крім того, відповідач вказав, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності містить всю інформацію, що необхідна та постанова складена, відповідно до вимог КУпАП, підписана шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки. Інструкцією, на яку посилається позивач затверджена форма постанови, а не зміст, а зміст постанови має відповідати саме статті 283 КУпАП. Стосовно доводів позивача про суб`єкта відповідальності, відповідач вказав, що ОСОБА_1 як власник сідлового тягача є належним суб`єктом відповідальності, оскільки напівпричеп - це транспортний засіб без власного джерела енергії та не може самостійно пересуватись і перевозити вантажі, рушійною силою є саме тягач, а отже основним транспортним засобом, власник якого і має нести відповідальність, з урахуванням приписів статті 14-3 КУпАП.

У відповіді на відзив представник позивача окрім доводів, що вже були викладені у додаткових поясненнях також вказав на те, що з долучених до відзиву сертифікатів перевірки типу неможливо встановити, на який технічний засіб їх видано, оскільки в них вказано «WIM», а фіксація правопорушення відбувалась за допомогою технічного засобу «WIM 1».

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

За визначенням, наведеним у постанові Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" великовагові та великогабаритні транспортні засоби-це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30) визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В свою чергу у пункті 3 Правил № 30 зазначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Пунктом 22.1 розділу 22 "Перевезення вантажу" ПДР встановлено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

За приписами пункту 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги-4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах-4,35 м), за довжиною-22 м (для маршрутних транспортних засобів-25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів-понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь-11 т (для автобусів, тролейбусів-11,5 т), здвоєні осі-16 т, строєні-22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь-11 т, здвоєні осі-18 т, строєні-24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі-понад 16 т, строєні осі-понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів-навантаження на одиночну вісь-понад 11 т, здвоєні осі-понад 18 т, строєні осі- понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах-понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами у виді штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян- у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Згідно із п.п.2,16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 8 Порядку №1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Пунктом 4 Порядку №1174 визначено, що основними функціями системи, зокрема є:

- створення метаданих, інформаційних файлів та їх передача телекомунікаційними мережами до інформаційно-телекомунікаційної системи для подальшого оброблення і зберігання;

- перевірка цілісності та достовірності, а також надійне зберігання інформаційних файлів та метаданих, отриманих від автоматичних пунктів;

- автоматизований аналіз метаданих та інформаційних файлів, отриманих від автоматичних пунктів;

- автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства;

- забезпечення послідовності дій уповноваженої посадової особи Укртрансбезпеки щодо розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п.7 Порядку №1174).

Таким чином, положення вищезазначених правових норм надають право посадовим особам Укртрансбезпеки використовувати інформацію технічного запису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення, а зафіксована технічним засобом інформація може розцінюватися як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що порушення, передбачене частиною другою статті 132-1 КУпАП зафіксоване за допомогою технічного засобу WIM1, який має сертифікат відповідності UA.TR.001 23 031-21 від 6 квітня 2021 року, місце використання М-06 Київ-Чоп, 24 км+100/WIM1/ та відповідає вимогам ДСТУ (а.с. 101).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки від 6 жовтня 2021 року № 35-02/5817 прилад автоматичний для зважування транспортних засобів в русі типу ІТС «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM). Зав № М-06 Київ-Чоп, 24 км+100/WIM1/ смуга 1, зворотній напрямок руху, крайня права, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010, чинне свідоцтво до 6 жовтня 2022 року (а.с. 106).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки від 6 жовтня 2021 року № 35-02/5818 прилад автоматичний для зважування транспортних засобів в русі типу ІТС «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM). Зав № М-06 Київ-Чоп, 24 км+100/WIM1/ смуга 1, зворотній напрямок руху, крайня ліва, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010, чинне свідоцтво до 6 жовтня 2022 року (а.с. 108).

Судом досліджено зміст постанови серії ВМ №00002407 від 8 грудня 2022 року та встановлено, що остання відповідає вимогам статті 283 КУпАП та містить відомості, передбачені вказаною правовою нормою.

Більше того, оскаржувана постанова, згідно вимог пункту 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. №1174, містить інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні. Нормативні габаритно-вагові параметри в постанові зазначаються шляхом посилання на пункт 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. При цьому, як вірно звернуто увагу відповідачем, згідно із пунктом 3 Інструкції, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Отже, вказане свідчить, що Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

Таким чином, суд вважає, що винесена відповідачем постанова в повній мірі відповідає формі, затвердженій додатком 1 Інструкції.

Більш того, процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, доступ до чого є абсолютно обмеженим, та вносити/коригувати або змінювати зміст такої постанови - є неможливим.

Що стосується інформації щодо смуги руху, напрямку руху, максимально дозволеного навантаження на вісь, марки, моделі, державного номерного знаку причепу, категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількість коліс) на вісі, суд вважає, що така інформація не є обов`язковою для встановлення складу правопорушення.

При цьому пункт 3 Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, на яку посилається позивач, не містить посилання на форму постанови відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції та не містить імперативної вимоги щодо встановлення всього обсягу інформації про транспортний засіб.

Доводи позивача про те, що відсутність перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України підтверджується товарно-транспортною накладною, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до змісту абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Оскільки оскаржувана постанова містять посилання на технічний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації, представником відповідача надано технічну документацію на вказаний прилад, суд приходить висновку, що доводи представника позивача щодо сумнівів щодо коректної роботи приладу для автоматичного зважування транспортних засобів у русі, яке використовується за адресою М-06 Київ-Чоп, 24 км+100, оскільки показники вагових параметрів під час зважування на пункті навантаження, розвантаження та зазначені в оскаржуваній постанові перевищення вагових параметрів суттєво відрізняються один від одного, спростовуються наданими представником відповідача доказами.

Щодо різних показників навантаження на строєні осі за постановами, що були винесені відносно позивача за події, що мали місце 4 грудня 2021 року, суд зазначає, що таке вимірювання здійснювалось за різними адресами на автошляхах М-06 та М-07, у час з проміжком 1 години, що не виключає можливість зміни ваги вантажу, що перевозився. Дані товарно-транспортної накладної та GPS-трекінгу суд до уваги не приймає, оскільки ними не можуть спростовуватися дані автоматичних вагових комплексів. Такі докази не можуть вважатися достовірними і підтверджувати вагу транспортного засобу.

Крім того наданий позивачем GPS-трекінг не відповідає вимогам статті 99 КАС України, копія якого електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги»" не завірена, сам електронний доказ безпосередньо в суді не досліджено.

Не надано суду й належних, допустимих і достатніх доказів того, що на інших ділянках дороги із встановленими зважувальними комплексами вага автомобіля MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом KRONE SDP 27 д.н.з. НОМЕР_2 не перевищувала нормативних параметрів, зазначених в пункті 22.5 Правил дорожнього руху України.

Стосовно доводів позивача та його представника щодо того, що належним суб`єктом відповідальності за порушення п 22.5 ПДР України є саме власник напівпричепу ОСОБА_2 , а не власник тягача, суд зазначає таке.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником, зокрема транспортного засобу MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно із договором оренди транспортних засобів від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 передав ТОВ «Стріт Компані» в оренду, зокрема транспортний засіб MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , відповідний акт прийому -передачі від 18 лютого 2020 року до договору оренди також підписаний сторонами (а.с. 20-27).

Відповідно до наданої позивачем товарно-транспортної накладної 4-5 грудня 2021 року перевезення вантажу автомобільним перевізником ТОВ «Стріт Компані» здійснювалось транспортним засобом MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом: KRONE SDP 27 д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вказаний напівпричеп зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 34).

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 18 лютого 2020 року ОСОБА_2 передав ТОВ «Стріт Компані» в оренду, зокрема напівпричеп: KRONE SDP 27 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 28-33).

Відповідно до статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Так, статтею 279-7 КУпАП визначено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Крім того, частиною другою статті 14-1 КУпАП визначено, що за наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Однак, позивачем не було надано доказів, які підтверджували б відповідне звернення до відповідача та повідомлення ним таких обставин.

У частині першій статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Як вірно зазначено представником позивача, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії. Отже, він самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогам не може, рушійною силою для нього є саме тягач, який по факту є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів. Нормативні параметри, передбачені пунктом 22.5 ПДР України визначені для руху саме транспортних засобів та їх составів.

Відповідно до пункту 1.10 причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Згідно з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що суб`єктом відповідальності, в розумінні статті 14-3 КУпАП, є саме власник транспортного засобу MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , тобто позивач ОСОБА_1 .

При цьому, з огляду на положення статтей 14-1, 14-3, 279-7 КУпАП, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які звільняють позивача від адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Посилання представника позивача у додаткових письмових поясненнях на те, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу яким би підтверджувалось розміщення на відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», суд оцінює критично, оскільки 03.06.2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю" № 1534-IX (набув чинності 01.10.2021) який законодавчо закріплює автоматичну фіксацію порушень габаритно-вагових параметрів з 1 жовтня 2021 року, а отже відповідач, фіксуючи адміністративне правопорушення за допомогою засобів фото- й відеозапису, зокрема в автоматичному режимі через платформу «Зважування-в-русі» (система WiM), діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень. Крім того, наявність/відсутність вказаного дорожнього знаку не може бути підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення п 22.5 ПДР України, а обов`язковість зазначення такої інформації саме у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачена чинним КУпАП.

Приписами статті 280 КУпАП визначено, шо орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що доводи позову щодо неправомірних дій відповідача й бездоказового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України є безпідставними і необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно із статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення серії ВМ №00002407 від 8 грудня 2021 року мали місце, старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Н.Г. діяла в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, під час розгляду справи доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 132-1 КУпАП, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є похідними від вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу статті 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 72, 132, 134, 241-251, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Шаповалова