Справа № 120/1419/22-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 червня 2022 р. Справа № 120/1419/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 13.08.2021 він звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком. Разом із тим, листом від 08.09.2021 його повідомили про недостатність наявного у нього страхового стажу для призначення відповідної пенсії. При цьому, відповідач повідомив позивача про те, що до його страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2004 по 24.09.2008, оскільки відсутня інформація Пенсійного фонду Російської Федерації про сплату страхових внесків за вказаний період. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що довідки про заробітну плату позивача за період з 29.12.2000 по 25.04.2002 та з 14.11.2003 по 24.09.2009 видані з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, а тому не можуть бути враховані при обчисленні заробітної плати для обчислення пенсії.

Як зазначив позивач у позовній заяві, на його повторне звернення відповідачем було направлено запити до Муніципального архіву адміністрації муніципальної освіти міста Салехард щодо надання довідок про заробітну плату без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки та до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо сплати підприємством страхових внесків. У відповідь на даний запит надішли архівна довідка про заробітну плату позивача №1580 від 11.10.2021 та уточнююча довідка №1585 від 11.10.2021, а також відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про підтвердження сплати страхових внесків підприємством МП "Салехардремстрой" за період з 2004 року по 2008 рік в повному обсязі.

Позивач зазначив, що 01.11.2021 він повторно звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком, однак, рішенням №55 від 09.11.2021 йому відмовлено в призначенні пенсії із посиланням на відсутність у нього необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із такими відмовами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 24.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, хоча копія ухвали про відкриття провадження отримана ним 21.03.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, на думку суду, наявні підстави для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 13.08.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком.

Разом із тим, листом від 08.09.2021 його повідомили про недостатність наявного у нього страхового стажу для призначення відповідної пенсії. При цьому, відповідач повідомив позивача про те, що до його страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2004 по 24.09.2008, оскільки відсутня інформація Пенсійного фонду Російської Федерації про сплату страхових внесків за вказаний період. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що довідки про заробітну плату позивача за період з 29.12.2000 по 25.04.2002 та з 14.11.2003 по 24.09.2009 видані з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, а тому не можуть бути враховані при обчисленні заробітної плати для обчислення пенсії.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на його повторне звернення відповідачем було направлено запити до Муніципального архіву адміністрації муніципальної освіти міста Салехард щодо надання довідок про заробітну плату без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки та до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо сплати підприємством страхових внесків.

У відповідь на дані запити надішли архівна довідка про заробітну плату позивача №1580 від 11.10.2021 та уточнююча довідка №1585 від 11.10.2021, а також відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про підтвердження сплати страхових внесків підприємством МП "Салехардремстрой" за період з 2004 року по 2008 рік в повному обсязі.

Позивач зазначив, що 01.11.2021 він повторно звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком, однак, рішенням №55 від 09.11.2021 йому відмовлено в призначенні пенсії із посиланням на відсутність у нього необхідного страхового стажу. При цьому, відповідач вказав, що до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи з 01.01.2004 по 24.09.2008, оскільки згідно довідки внески сплачено страхувальником, однак, згідно доданих до звернення первинних документів, внески до Пенсійного фонду Російської Федерації не утримувались.

Не погоджуючись із такими відмовами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що спірним моментом у цій справі є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території Російської Федерації в Муніципальному підприємстві "Салехардремстрой" з 14.11.2013 по 24.09.2008.

Вирішуючи по суті існуючий спір суд першочергово звертає увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території Російської Федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 року за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період. При цьому, відмовляючи в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, відповідач зазначив, що згідно довідки внески сплачено страхувальником, однак, згідно доданих до звернення первинних документів, внески до Пенсійного фонду Російської Федерації не утримувались.

Разом із тим, суд критично оцінює такі посилання відповідача, адже як слідує із листа Пенсійного фонду Російської Федерації №05/4839 від 30.09.2021, страхові внески сплачені страхувальником МП "Салехардремстрой" за період роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що страховий стаж позивача з 14.11.2003 по 24.09.2008 є повністю підтверджений, як і підтвердженим є сплата страхових внесків до органу пенсійного фонду за вказаний період, про що свідчить визнання цього страхового стажу країною, в якій він набутий.

Крім того, як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в Російській Федерації в МП "Салехардремстрой" за період роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 у відповідача не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які стосуються визнання протиправною та скасування відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії, яка оформлена листом від 08.09.2021 №0200-0205-8/55221 та рішення №55 від 09.11.2021, а тому відповідні вимоги підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Як слідує із матеріалів справи, підтверджений відповідачем страховий стаж позивача становить 25 років 01 місяць 27 днів.

Таким чином, зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 в МП "Салехардремстрой", свідчитиме про наявність у нього більш ніж 28 років страхового стажу, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

В той же час, визначаючись щодо дати з якої позивачу слід призначити пенсію, суд враховує, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд призначити йому пенсію з 13.08.2021, тобто з дати первинного звернення до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Поряд із цим, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В даному ж випадку, позивач досяг пенсійного віку 02.06.2021, а за призначенням пенсії звернувся 13.08.2021, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, а також з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію починаючи з 03.06.2021, тобто з дня, наступного за днем досягнення позивачем пенсійного віку, зарахувавши до його страхового стажу період його роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 в МП "Салехардремстрой".

Що ж до решти вимог даного позову, які стосуються зобов`язання відповідача врахувати довідки про заробітну плату позивача від 11.10.2021 №1580 та від 13.12.2021 №1888, то суд зазначає наступне.

Так, право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов`язання відповідача врахувати довідки про заробітну плату позивача від 11.10.2021 №1580 та від 13.12.2021 №1888, на думку суду, є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, адже ані лист відповідача від 08.09.2021 №0200-0205-8/55221, ані рішення №55 від 09.11.2021 не містить жодної відмови у врахуванні цих довідок.

До того ж, жодних обставин чи/або доказів, які б свідчили про те, що відповідні довідки не будуть враховані відповідачем при призначенні позивачу пенсії за віком, судом не встановлено, а матеріали справи не містять.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яка оформлена листом від 08.09.2021 №0200-0205-8/55221, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №55 від 09.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 03.06.2021, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 в МП "Салехардремстрой".

В задоволенні решти вимог даного позову, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 07.06.2022.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна