Справа № 640/19418/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к позивача Хиляк І.М.

пр-к позивача Шишковська Н.Є.

пр-к відповідача Несторак Х.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» звернулось до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року; податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року; податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року; податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року; податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема тим, що позивачем не надано жодних первинних документів, які свідчили б про конкретні факти надання ТОВ «Смарт Солюшнс» послуг по забезпеченню трудовими ресурсами, обумовлених договором про надання послуг.

У наданих до перевірки документах відсутні документи, що підтверджують надання обумовлених договором послуг з забезпечення трудовими ресурсами. Також, зазначає, що відображатися у податковій звітності повинна лише та господарська операція, яка фактично відбулася, а не зміст якої лише відображений в первинних документах.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не подано уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 9 місяці 2019 року та не зменшено значення р. 3 2 4 ( «сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років» (підпункт140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України)) додатку РІ із 120 470 934 грн. до 30 257 858 грн. у відповідності до поданого додатку ТЦ «самостійне коригування ціни контрольованої операції і сум податкових зобов`язань платника податку», що призвело до заниження різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (-) за 9 місяців 2019 року у сумі 120 470 934 грн. (у т.ч. за І квартал 2019 року у сумі 1 120 470 934 грн., за І півріччя 2019 року у сумі 120 470 934 грн., за 9 місяців 2019 року у сумі 120 470 934 грн.).

Зокрема, відповідачем встановлено, що за Договором про надання послуг, укладеним між позивачем і ТОВ «Профур», позивач отримує послуги з виготовлення продукції, за допомогою персоналу ТОВ «Профур» на виробничих потужностях, які належать скаржнику. Тобто, відповідач дійшов висновку, що позивач надає в безоплатне користування майно, а саме виробничі площі та обладнання, на якому здійснюється виготовлення продукції, працівникам ТОВ «Профур».

Таким чином, спірною перевіркою встановлено, що на безоплатну оренду майна позивачем не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ та не включено до складу податкових зобов`язань відповідних звітних періодів.

Зокрема, на порушення вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України , скаржником не складено та не зареєстровано в ЄРПН протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкові накладні на загальну суму 45 421194,90 грн.

Отже, такі порушення призвели до обґрунтованого нарахування штрафних санкцій відповідно до пункту 120-1.2 статті 120-1 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Щодо винесеного податкового повідомлення-рішення від 12.05.2020 року №, апелянт зазначав, що платником податків подано з недостовірними відомостями та з помилками податкові звіти про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку на доходи х фізичних осіб та невірно відображено відомості щодо такого платника податку у поданих податкових розрахунках за ф.1-ДФ, а саме: платником за період перевірки у податковому розрахунку (ф. №1-ДФ) невірно відображено інформацію пор осіб, податкові номери яких відсутні в окремому реєстрі ДРФО за 3 квартал 2018 року, 4 квартал 20018 року по РНОКПП (допущені помилки), у зв`язку із чим, збільшено зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 лютого 2022 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

09 лютого 2022 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 02 березня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Розгляд справ призначених в судові засідання з 24.02.2022 не відбувався.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» та Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли клопотання про участь у розгляді цієї справи в режимі відеоконференції, які задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2022 року.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України , плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за IV квартал 2019 року, на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 11.11.2019 року №422 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Ядзакі Україна», Львівським управлінням Офісу великих платників податків ДПС проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Ядзакі Україна» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 30.09.2019 року (далі також - спірна перевірка), за результатами якої складено Акт від 23.03.2020 року №39/28-10-52-12/32269989 (далі також - Акт перевірки).

За висновками, викладеними у Акті перевірки, перевіряючими встановлено порушення ТОВ «Ядзакі Україна» податкового законодавства України:

- підпункту 134.1.1 пункту 134 статті 134, пункту 135.1 статті 135; пункту 134.1. статті 134, підпункту 140.4.2. пункту 140.4 статті 140 Податкового Кодексу України (із змінами та доповненнями); пунктів 7, 9, 10, 11, 15 МСБ02 «Запаси», видані Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку станом на 1 січня 2012 року (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього у сумі 18 787 486 грн., у тому числі за IV кв. 2016 року у сумі 634 561 грн., за 1 кв. 2019 року у сумі 11 570 725 грн., за ІІ кв. 2019 року у сумі 5 767 370 грн., за ІІІ кв. 2019 року у сумі 814 830 грн.

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1. статті 188; пункту 185.1. статті 185, пункту 187.1 статті 189; пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, статті 198 Податкового кодексу України , в результаті чого підприємством: завищено суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванні 15816049,69 грн. у тому числі за жовтень 2016 року у сумі 88903,13 грн., за листопад 2016 року у сумі 238907,81 грн., за грудень 2016 року у сумі 277990,94 грн., за січень 2017 року у сумі 19535,33 грн., за лютий 2017 року у сумі 53766,23 грн., за березень 2017 року у сумі 156554,61 грн., за квітень 2017 року у сумі 147884,31 грн., за травень у сумі 47067,75 грн., за червень 2017 року у сумі 222055,12 грн., за липень у сумі 119383,89 грн., за серпень 2017 року у сумі 109458,03 грн., за вересень 174965,27 грн., за жовтень 2017 року у сумі 258988,54 грн., за листопад 2017 року у сумі 331853,32 грн., 331853,32 грн., за грудень 2017 року у сумі 416390,35 грн., за січень 2018 року у сумі 460194,79 грн., за лютий 2018 року у сумі 593342,54 грн., за березень 2018 року у сумі 101059,74 грн., за квітень 2018 року у сумі 1037060,83 грн., за травень 2018 року у сумі 292082,52 грн., за червень 2018 року у сумі 107945,67 грн., за липень 2018 року у сумі 758882,01 грн., за серпень 2018 року у сумі 155545,35 грн., за вересень 2018 року у сумі 683632,86 грн., за жовтень 2018 року у сумі 104874,84 грн., за листопад 2018 року у сумі 1387543,06 грн., за грудень 2018 року у сумі 2865333,02 грн., за січень 2019 року у сумі 187953,68 грн., за лютий 2019 року у сумі 527790,63 грн., за березень 2019 року у сумі 301365,07 грн., за квітень 2019 року у сумі 1284687,05 грн., за травень 2019 року у сумі 760712,22 грн., за червень 2019 року у сумі 1490923,08 грн., за липень 2019 року у сумі 51416,10 грн.;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за вересень 2019 року у сумі 786 752 грн.

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України , а саме підприємством не складено та не зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкові накладні: на загальну суму 45 421 194, 90 грн., в т.ч. ПДВ на суму 7 570 199, 15 грн.; на загальну суму 6254025, 11 грн. в т.ч. ПДВ 1042337, 52 грн.;

- розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за N111/26556, та «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового Кодексу України, щодо подання відомостей з недостовірними даними - неповідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей №1-ДФ про доходи громадян за 3-4 кв.2018 року;

- вимоги пункту 2 статті 6 Закону України №2464-VI від 08.07.2010, із змінами та доповненнями, а саме порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження нарахування внеску за період перевірки на загальну суму 577 395,60 грн.

Позивачем на Акт перевірки 23.04.2020 року подано заперечення Офісу великих платників податків ДПС (вх. Львівського управління Офісу ВПП ДПС №12773/10 від 29.04.2020 року) з наданням відповідних документів.

За результатами розгляду заперечень платника податків на Акт перевірки комісією із розгляду спірних питань, які виникають під час організації та проведення документальних перевірок та розгляду заперечень прийнято рішення наступного змісту: «висновки акта перевірки від 23.03.2020 року №39/28-10-52-12/32269989 є правомірними, аргументи, викладені в запереченні ТОВ «Ядзакі Україна» від 23.04.2020 року та додані документи не спростовують висновки акта перевірки, про що платника податків повідомлено листом від 07.05.2020 року №17430/10/28-10-52-12.

Листом від 12.05.2020 року №17693/10/28-10-52-12 Львівським управлінням Офісу великих платників податків ДПС направлено ТОВ «Ядзакі Україна» податкові повідомлення-рішення із розрахунками штрафних санкцій:

- № від 12.05.2020 року, яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток на 18 152 825, 00 грн. та донораховано штрафні санкції на суму 4 538 231,00 грн.;

- № від 12.05.2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану на рахунок платника в банку, у розмірі 18 725 489, 61 грн., визначено податкове зобов`язання у сумі 14 980 391, 64 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 3 745 097, 97 грн.;

- № від 12.05.2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ за вересень 2019 року на суму 786 752, 00 грн.;

- № від 12.05.2020 року, яким застосовано штрафні санкції на суму 4 081 335,18 грн. у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних;

- № від 12.05.2020 року, щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн за платежем податок з доходів фізичних осіб.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, в порядку адміністративного оскарження останніх, позивач звернувся до Державної податкової служби України, рішенням якої від 20.07.2020 року №22937/6/99-00-06-02-02-06 залишено податкові повідомлення - рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

В подальшому ,платник податків звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності винесених податкових повідомлень-рішень та вказував на реальність угод, укладених між позивачем та його контрагентами щодо надання послуг з забезпечення персоналом та виконання продукції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі - ПК України).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 цього пункту.

Отже, складання первинних документів здійснюється з врахуванням сутності господарської операції (відносин); відповідності змісту операції, що зафіксовані в документах, реальним обставинам; прийняття до обліку та виконання лише документів на операції, що не суперечать нормативно - правовим актам, не завдають шкоди державі, підписаних уповноваженими на те особами; ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності з обов`язковим врахуванням вимог, встановлених відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбаченні чинним законодавством.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі -Закон № 996-XIV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних бухгалтерського обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише був відображений в первинних документах. Тому, така господарська операція спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.

Витрати підприємства повинні підтверджуватися такими первинними документами, які відповідають вимогам, установленим п. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІУ. Тому відображення фактичних витрат, підтверджених первинними документами.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704 (далі Положення).

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

В статті 2 Закону № 996-ХІУ зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно- правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону № 996-ХІУ, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

Відповідно до Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 «Запаси» (далі - МСБО 2 «Запаси»), виданого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку станом на 01.01.2012 із змінами та доповненнями:

Запаси - активи, які:

а) утримуються для продажу у звичайному ході бізнесу;

б) перебувають у процесі виробництва для такого продажу або

в) існують у формі основних чи допоміжних матеріалів для споживання у виробничому процесі або при наданні послуг.

Відповідно до п.9 МСБО 2 «Запаси» - Запаси оцінюють за меншою з таких двох величин: собівартість та чиста вартість реалізації.

Згідно з п.7 МСБО 2 «Запаси» - Чиста вартість реалізації - це чиста сума, яку суб`єкт господарювання очікує отримати від продажу запасів у звичайному ході бізнесу. Справедлива вартість відображає ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу такого ж об`єкта запасів на основному (або найсприятливішому) ринку для такого об`єкта запасів між учасниками ринку на дату оцінки. Перша -це вартість, визначена суб`єктом господарювання, остання - ні. Чиста вартість реалізації для запасів може не дорівнювати справедливій вартості мінус витрати на продаж.

Відповідно до п.10 МСБО 2 «Запаси» - Собівартість запасів повинна включати всі витрати на придбання, витрати на переробку та інші витрати, понесені під час доставки запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведення їх у теперішній стан.

Згідно з п.11 МСБО 2 «Запаси» - Витрати на придбання запасів складаються з ціни придбання, ввізного мита та інших податків (окрім тих, що згодом відшкодовуються суб`єктові господарювання податковими органами), а також з витрат на транспортування, навантаження і розвантаження та інших витрат, безпосередньо пов`язаних з придбанням готової продукції, матеріалів та послуг. Торговельні знижки, інші знижки та інші подібні їм статті вираховуються при визначенні витрат на придбання.

Відповідно до п.15 МСБО 2 «Запаси» - Інші витрати включаються в собівартість запасів лише тією мірою, якою вони були понесені при доставці запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведення в теперішній стан. Наприклад, може бути доцільним включати в собівартість запасів невиробничі накладні витрати або витрати на проектування продукції для конкретних клієнтів.

Також, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договором комісії, доручення та агентськими договорами.

Відтак, аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством, які відображені в документах наданих до перевірки, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов для отримання права на податкову вигоду, що вплинуло на розмір сплачених ним податків до бюджету.

Отже, відображатись у податковій звітності повинна лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та витрат.

Відсутність обґрунтованості розумних економічних або інших причин є підставою для створення умов, за яких вищезазначений платник податків не мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, що призвело до відображення витрат, що суперечить моральним засадам суспільства, тобто нереальність здійснення фінансово-госпродарських операцій сплати грошових коштів та податків від цих операцій - тим самим нанести шкоду державі та суспільству.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування по податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. у разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Наразі, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до ПК України (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що проведеною перевіркою встановлено отримання скаржником послуг по забезпеченню трудовими ресурсами від Західноукраїнської філії ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС», а саме Західноукраїнська філія ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС» (далі - Виконавець) уклала Договір про надання послуг із скаржником (далі - Замовник) за № 0707-ЗФ/15 від 07.07.2015 про наступне:

Виконавець: Західноукраїнська філія ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС», з одного боку, Замовник: ТОВ «ЯДЗАКІ УКРАЇНА», з іншого боку, уклали договір про наступне:

Виконавець зобов`язується надати Замовнику платні послуги, що визначені у Додатках до цього Договору. Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги на умовах узгоджених Сторонами. Вид послуг, місце, час, терміни виконання, а також якість і обсяг послуг, додаткові умови - визначаються в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно договору ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС» виписано на адресу ТОВ «ЯДЗАКІ УКРАЇНА» акти надання послуг за період з 01.10.2016 по 30.06.2019.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у наданих актах виконаних робіт(наданих послуг) (т.2 а.с.167-188) не вказано чітко, які саме послуги по забезпеченню трудовими ресурсами надавалися Виконавцем, не зазначена кількість трудових ресурсів за відповідний період, не конкретизовано зміст таких послуг.

Крім того, позивачем не надано жодних первинних документів, які б фіксували конкретні факти надання ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС» послуг по забезпеченню трудовими ресурсами, обумовлених договором про надання послуг, а також необхідність у забезпеченні трудовими ресурсами. Не надано доказів наявності на той чи той період часу вакантних посад, їх перелік, кількість, вимоги до наявності фаху тощо. Не надано доказів і працевлаштування саме запропонованих ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС» робітників, тобто використання отриманих послуг у подальшій господарській діяльності.

Отже, позивачем не надано суду доказів реальності господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС». Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув , належним чином не дослідив обставини, що мають значення для вирішення справи, та помилково вважав протиправними висновки контролюючого органу щодо завищення собівартості продукції та завищення податкового кредиту, виходячи лише з самого факту отриманих позивачем від ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНС» зареєстрованих податкових накладних.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновків контролюючого органу щодо завищення платником податків собівартості реалізованої продукції на загальну суму 39951324,99 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 7990265,03 грн.

Щодо неподання уточнюючої Податкової декларації з податку на прибуток за 9 міс. 2019р. та незменшення значення р. 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України)» додатку РІ, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується позивачем, що останнім було подано уточнюючу Податкову декларацію з податку на прибуток за 2018р., згідно якої подано додаток ТЦ «Самостійне коригування ціни контрольованої операції і сум податкових зобов`язань платника податку» на суму коригування у розмірі 120 470 934 грн при продажу товарів (робіт, послуг).

В результаті поданого додатку ТЦ сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2018р. зменшилась на 120 470 934 грн та становить 30 257 858 грн згідно уточнюючої Податкової декларації з податку на прибуток за 2018р. поданої 27.11.2019 № .

Разом з тим, позивачем не подано уточнюючої Податкової декларації з податку на прибуток за 9 міс. 2019р. та не зменшено значення р. 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України)» додатку РІ із 120 470 934 грн до 30 257 858 грн, відповідно до поданого додатку ТЦ «Самостійне коригування ціни контрольованої операції і сум податкових зобов`язань платника податку», що призвело до заниження різниць, які виникають відповідно до ПК України (-) за 9 міс. 2019р. у сумі 120 470 934 грн (у т.ч. за І кв. 2019р. у сумі 120 470 934 грн, за І півр. 2019р. у сумі 120 470 934 грн, за 9 міс. 2019р. у сумі 120 470 934 грн).

Наразі, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього ПК України (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України).

Згідно з пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням п. З підрозд. 4 розд. XX «Перехідні положення» ПК України.

Таким чином, на порушення вимог п. 134.1 ст. 134, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України , скаржником занижено різниці, які виникають відповідно до ПК України (-) за 9 міс. 2019р. у сумі 120 470 934 гривень.

Також слід зазначити, що контролюючим органом листом повідомлено скаржника про присвоєння ознаки «Історія подання» уточнюючим Податковим деклараціям з податку на прибуток за І кв. 2019р. № , І півріччя 2019р. № та 9 міс. 2019р. № поданим 05.03.2020. Також на адресу електронної пошти скаржника «» повідомлено про присвоєння ознаки «Історія подання» уточнюючим Податковим деклараціям з податку на прибуток за І кв. 2019р. № , І півріччя 2019р. № та 9 міс. 2019р. № поданим 05.03.2020 (лист).

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПК України) платник податків самостійно (у т.ч. за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у т.ч. за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у т.ч. за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст. 39 ПК України у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, в якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку. Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог п. 169.4 ст. 169 ПК України, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом (п. 50.2 ст. 50 ПК України).

Це правило не поширюється на випадки, встановлені ст. 177 ПК України.

Відповідно до п. 82.4 ст. 82 ПК України, проведення документальної виїзної планової та позапланової перевірки великого платника податків може бути зупинено за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку або надсилається платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України, з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк. Зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки перериває перебіг строку проведення перевірки в разі вручення платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку або надіслання платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки. При цьому, перевірка може бути зупинена на загальний строк, що не перевищує 30 робочих днів, а в разі необхідності проведення експертизи, отримання інформації від іноземних державних органів щодо діяльності платника податків, завершення розгляду судом позовів з питань, пов`язаних з предметом перевірки, відновлення платником податків втрачених документів перевірка може бути зупинена на строк, необхідний для завершення таких процедур. Загальний термін проведення перевірок, визначених у п. 200.10 та п. 200.11 ст. 200 ПК України, з урахуванням установлених цим пунктом строків зупинення не може перевищувати 60 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка позивача проводилася з 27.11.2019 року по 16.03.20 року. Термін проведення перевірки з 13.01.2020 продовжувався згідно наказу Офісу великих платників податку ДФС від 09.01.2020 №4 на 15 робочих днів та , відповідно до наказу від 31.01.2020 зупинявся з 31.01.2020 терміном на 30 робочих днів, тобто по 13.03.2020 року включно.

Разом з тим, корегування в податковій звітності позивачем здійснено 05.03.2020 року, шляхом подання уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з податку на прибуток за 1 квартал 2019 року,1 півріччя 2019 року та 9 місяців 2019року. Тобто під час проведення перевірки.

Отже відповідачем правомірно не враховано показники уточнюючих декларацій від 05.03.2020.

Щодо порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України та заниження позивачем податкових зобов`язання з ПДВ у сумі 7 570 199,15 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлено отримання скаржником (Замовник) послуг з виготовлення продукції від ТОВ «Профур» (Виконавець), відповідно до Договору про надання послуг № 02-17- НК від 11.08.2017.

Відповідно до умов цього Договору Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати йому послуги, передбачені п. 1.2. цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

1.2. Під Послугами по цьому Договору Сторони мають на увазі Послуги з виготовлення продукції, яка використовується у галузі автомобілебудування (далі - Послуги).

1.3. Надання Послуг здійснюватиметься за допомогою персоналу Виконавця (тобто осіб, задіяних у наданні Послуг по Договору, які перебувають у трудових та/або цивільно-правових відносинах із Виконавцем) відповідно до вимог Замовника до кваліфікаційних якостей персоналу, викладених у додатку № 1 до даного Договору.

2.1. Послуги за цим Договором надаються виключно в інтересах Замовника.

2.2. Вимоги до обсягу і якості Послуг визначаються Замовником. Відповідно до цього перелік обов`язків персоналу та правила їх виконання встановлюються Виконавцем у повній відповідності до вимог Замовника щодо Послуг.

2.3. Послуги по цьому Договору надаються Виконавцем на безперервній основі.

2.4. Визначені в цьому Договорі Послуги надаються Виконавцем самостійно.

Тобто, позивач отримує послуги з виготовлення продукції, за допомогою персоналу ТОВ «Профур» (тобто осіб, задіяних у наданні Послуг по Договору, які перебувають у трудових та/або цивільно-правових відносинах із ТОВ «Профур») на виробничих потужностях, які належать саме позивачу. Колегія суддів погоджується з висновком контролюючого органу, що скаржник фактично надавав в безоплатне користування майно, а саме виробничі площі та обладнання, на якому здійснювалося виготовлення продукції, працівникам ТОВ «Профур».

При цьому, перевіркою встановлено, що на безоплатну оренду майна скаржником не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ та не включено до складу податкових зобов`язань відповідних звітних періодів.

Наразі, пунктом 185.1 ст. 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України , відповідно до ст. 186 ПК України.

Відповідно до пп. «в» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України під постачанням послуг також розуміється постачання послуг іншій особі на безоплатній основі.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у т.ч. компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Таким чином, операція з безоплатної передачі майна, є об`єктом оподаткування у розумінні п. 185.1 ст. 185 ПК України, оскільки така операція відповідає визначенню операцій з постачання товарів/послуг, наданому пп. 14.1.185 та пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

В той же час, операція платника податку з безоплатної передачі майна, є об`єктом оподаткування ПДВ та оподатковується ПДВ за ставкою 20 відсотків виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, тобто не нижче звичайних цін.

Продаж результатів робіт (послуг) - це будь-які операції господарського, цивільно- правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у т.ч. нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг) (пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Тобто, з метою оподаткування для платника податку операція з отримання майна у безоплатне користування розглядається, як безоплатне отримання послуг.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України , оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 ПК України).

З матеріалів справи убачається, що перевіркою за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 встановлено порушення реєстрації (відсутності реєстрації) податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, а саме скаржником не зареєстровано в ЄРПН протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкові накладні на 45 421 194,90 гривень.

На порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, скаржником не складено та не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, що призвело до застосування штрафних санкцій відповідно до п. 120.1.2 ст. 120.1 ПК України.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 ПК України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно норм ПК України.

Отже, на порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкові накладні на загальну суму 45 421 194,90 гривень.

Суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про відсутність у позивача обов`язку складати та реєструвати податкові накладні в порядку п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки послуги з безоплатної оренди приміщень та обладнання не надавалися, робітники ТОВ «Профур» не використовували приміщення та обладнання для виготовлення власної продукції, а лише виготовляли з сировини та на замовлення позивача продукцію останнього.

Щодо не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ із списання основних засобів, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з акту перевірки на порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 189.9 ст. 189 ПК України, позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ всього у сумі 1 042 337,52 грн.

Встановлено, що позивачем у періоді, що перевірявся (з 01.10.2016 по 30.09.2019) здійснював списання основних засобів на загальну суму 5 211 687,59 гривень. Суму залишкової вартості списаних основних засобів скаржником відображено у Звіті про фінансові результати та в Декларації з податку на прибуток підприємства у відповідні звітні періоди згідно вимог чинного законодавства.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем до перевірки надано: наказ від 01.11.2016 № 308, в якому зазначено, що у зв`язку із рішенням кінцевого Замовника Volkswagen (Німеччина) про переміщення проекту VM Movo Т6 на іншу локацію та припиненням відповідного виробництва на потужностях скаржника, необхідно провести огляд основних засобів, що відносяться до виробничого проекту VM Movo Т6. Специфічні об`єкти основних засобів (тестове обладнання, монтажні дошки тощо), що є унікальними та не можуть бути використані в інших проектах VM, списати та здійснити відповідні бухгалтерські записи в обліковій системі SAP ERP; акт на списання основних засобів від 30.11.2016; наказ від 11.12.2016 № 316, в якому зазначено, що у зв`язку із завершенням замовлень на виробничий проект VM Crafter та припиненням відповідного виробництва на потужностях скаржника, необхідно провести огляд основних засобів, що відносяться до виробничого проекту VM Crafter. Специфічні об`єкти основних засобів (монтажні дошки тощо), що є унікальними та не можуть бути використані в інших проектах VW, списати та здійснити відповідні бухгалтерські записи в обліковій системі SAP ERP. Акт на списання основних засобів від 26.12.2016; запит на вибуття основних засобів від 25.01.2017; акт на списання основних засобів від 25.01.2017; запит на вибуття основних засобів від 20.02.2017; акт на списання основних засобів від 20.02.2017; акт на списання основних засобів від 04.05.2017; запити на вибуття основних засобів; акт на списання основних засобів від 30.06.2017; запити на вибуття основних засобів; акт на списання основних засобів від 31.07.2017; наказ від 05.03.2018 № 17 «Про порядок проведення інвентаризації основного та допоміжного обладнання»; акт на списання основних засобів від 31.03.2018; наказ від 02.04.2018 № 402, в якому зазначено, що у зв`язку із рішенням кінцевого Замовника Volkswagen (Німеччина) про переміщення проекту VM Movo PQ26 на локацію підприємства-конкурента, прийнятим рішенням у центральному офісі YEL Ядзакі Юєроп Лімітед) та припиненням відповідного виробництва на потужностях скаржника, наказано провести огляд основних засобів, що відносяться до виробничого проекту VM Movo PQ26. Визначити об`єкти, що є унікальними та не можуть бути використані в інших проектах VW та JLR. Провести їх списання та здійснити відповідні бухгалтерські записи в обліковій системі 8АР ЕКР;Акт на списання основних засобів від 30.04.2018; наказ від 25.01.2019 «Про порядок проведення інвентаризації основного та допоміжного обладнання»; акт на списання основних засобів від 01.03.2019.

Проте, позивач не нараховував податкові зобов`язання з ПДВ на залишкову вартість списаних основних засобів на загальну суму 1 042 337,52 гривень.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України , відповідно до ст. 186 ПК України, у т.ч. операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України , відповідно до ст. 186 ПК України; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; г) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України .

Згідно з пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами, як власника, у т.ч. продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. При цьому, відповідно до підпункту «д» цього підпункту постачанням товарів також вважаються ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.

Відповідно до п. 189.9 ст. 189 ПК України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається, як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у т.ч. в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів в інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до пп. 14.1.9 п. 14.1 ст. 14 ПК України, залишкова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів для цілей розд. III - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається, як різниця між первісною вартістю і сумою розрахованої амортизації відповідно до положень розд. III ПК України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ за операцією з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, операції із списання (ліквідації) основних виробничих засобів або невиробничих засобів прирівняні до операцій з постачання товарів, які є об`єктом оподаткування ПДВ та відповідно оподатковуються податком у загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків. При цьому, база оподаткування ПДВ за такими операціями визначається відповідно до п. 189.9 ст. 189 ПК України, а саме за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Отже, позивач повинен був скласти і зареєструвати в ЄРПН податкові накладні на загальну вартість зазначених списаних (ліквідованих) основних засобів на загальну суму 6 254 025,11 гривень.

Однак, позивач не склав і не зареєстрував в ЄРПН податкові накладні на загальну вартість зазначених списаних (ліквідованих) основних засобів на загальну суму 6 254 025,11 гривень.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позивач занизив податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 042 337,52 гривень та, в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстрував в ЄРПН протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкові накладні на загальну суму 6 254 025,11 гривень.

Також, на порушення, позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН у терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, що призвело до застосування штрафних санкцій відповідно до п. 120.1.2 ст. 120.1 ПК України.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з ПК України

в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з ПДВ, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми ПДВ, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН згідно з п. 201.16 ст. 201 ПК України штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з пп. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 ПК України.

Пунктом 123.1 ст. 123 ПК України передбачено, що у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми ПДВ платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Щодо застосування штрафних санкцій згідно ППР від 12.05.2020 № у розмірі 510 грн. за платежем податок з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 51.1 ст. 51, пп. б) п. 176.2 ст. 176 ПК України та п. 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а саме: платником подано з недостовірними відомостями та з помилками податкові звіти про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку на доходи з фізичних осіб та невірно відображено відомості щодо такого платника податку у поданих податкових розрахунках за ф. 1-ДФ, а саме: платником за період перевірки у податковому розрахунку (ф. № 1 -ДФ) невірно відображено інформацію про осіб, податкові номери яких відсутні в окремому реєстрі ДРФО за 3 кв. 2018р., 4 кв. 2018р. по РНОКПП (допущені помилки 98).

За результатами розгляду акту перевірки Офісом ВПП ДПС, з посиланням на норми чинного законодавства, прийнято, зокрема, ППР від 12.05.2020 № про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 гривень.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розд. IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розд. IV ПК України.

Згідно з п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (далі - Порядок), затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 і зареєстрований в Мін`юсті України 30.01.2015 за№ 111/26556.

Пунктом 1.2 розд. І Порядку встановлено, що дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розд. IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до п. 3.2 розд. III Порядку у гр. За «Сума нарахованого доходу» податкового розрахунку за ф. № 1-ДФ відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у гр. За є обов`язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні.

У гр. З «Сума виплаченого доходу» податкового розрахунку за ф. № 1-ДФ відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом (п. 3.3 розд. III Порядку).

Відповідно до розд. III Порядку, у гр. 2 відображається «Податковий номер або серія та номер паспорта» відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), про яку надається інформація в податковому розрахунку. У гр. За «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у гр. За є обов`язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні.

Відповідно до п. 63.6 ст. 63 ПК України, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 63.1 ст. 63 ПК України передбачено, що облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 70.12 ст. 70 ПК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) використовуються органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами незалежно від організаційно-правових форм, включаючи установи Національного банку України , банки та інші фінансові установи, біржі, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичними особами - підприємцями, а також фізичними особами в усіх документах, які містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків, зокрема у разі:

Підпунктом 70.12.1 п. 70.12 ст. 70 ПК України передбачено, що виплати доходів, з яких утримуються податки згідно із законодавством України. Фізичні особи зобов`язані подавати інформацію про реєстраційний номер облікової картки юридичним та фізичним особам, що виплачують їм доходи.

Згідно п.119.2 ст.119 ПК України, неподання ,подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих(сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари(роботи, послуги), якщо такі відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано всі обставини справи , що призвело до помилкових висновків та неправильному вирішенню спору, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» відмовити.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України , суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України .

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 07.06.2022р.)