Справа № 280/2046/22
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 червня 2022 року Справа № 280/2046/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) (69114,м. Запоріжжя, вул.Героїв 93 бригади,16-а, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець Хохлов Кирил Костянтинович (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, будинок 40, офіс 122)

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, яку винесено 20.12.2021 року державним виконавцем Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) Мантулою В.М в рамках виконавчого провадження №56772106, щодо виконання виконавчого листа №317/1013/17, виданого 06.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 21 070 дол. США та 833 920,54 грн.

Позивач вважає протиправною постанову про стягнення виконавчого збору, з огляду на те, що постанова винесена державним виконавцем 20 грудня 2021 року, майже через півтора рокі після повернення виконавчого листа стягувачу, за цей період змінився розмір виконавчого збору та досі триває виконавче провадження, яке відкрито приватним виконавцем, тому вважає дану постанову протиправною та просить її скасувати.

Відповідач подав до суду документи на виконання ухвали суду про витребування доказів та відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на частину 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що у разі повернення виконавчого документа, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. З урахуванням вказаної норми та після проведення перевірки виконавчого провадження, так як зазначена постанова не була винесена своєчасно, державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору. Відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Третя особа на стороні відповідача 06.06.2022 подала пояснення, у яких зазначає, що в рамках виконавчого провадження №63846862, яке було відкрито приватним виконавцем вже стягнуто основної винагороди приватного виконавця 1256,72 грн., а залишок складає 141745,10 грн. станом на 24.02.2022. Серед доданих матеріалів виконавчого провадження, докази закінчення виконавчого провадження №63846862 відсутні.

Ухвалою суду від 09.02.2022 залишено позовну заяву без руху.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 12.05.2022 відкрито провадження у справі на підставі позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.ст.12, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання на 23.05.2022

23.05.2022 ухвалою суду відкладено судове засідання на 31.05.2022.

25.05.2022 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

30.05.2022 від позивача також надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

31.05.2022 ухвалою суду відкладено судове засідання на 07.06.2022 та залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, приватного виконавця Хохлова К.К.

Так як позивач та відповідач подали клопотання про розгляд справи без їх участі, а третя особа у судове засідання 07.06.2022 не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, тому відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з чим справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, суд зазначає, що відповідно до супровідного листа державної виконавчої служби від 20.12.2021 №42587/2 (а.с.70) постанова про стягнення виконавчого збору від 20.12.2021 була направлена 21.21.2021, що підтверджується реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком Укрпошти від 21.12.2021 (а.с.61).

Відповідно до трекингу поштового відправлення №625, вручено особисто боржнику 23.12.2021 року.

Позивачем суду був наданий лист Укрпошти (а.с.26) в якому зазначено, що поштове відправлення №625 надійшло на пошту 23.12.2021, а вручено особисто 14.01.2022. Позивач скористався правом на адміністративне оскарження та подав скаргу до державної виконавчої служби 14.01.2022. На скаргу від 14.01.2022 державною виконавчою службою була надана відповідь від 24.01.2022 №2970-01-18.6-28. На сайті Укрпошти відповідно до трекингу поштового відправлення №890 (а.с.19-20), відповідь на скаргу вручено особисто ОСОБА_1 01.02.2022. До суду позивач звернувся 04.02.2022, враховуючи, що позивач не позбавлений права оскарження до відповідача рішення дій чи бездіяльності державного виконавця, що свідчить про те, що позивач вчиняв дії в межах закону за для вирішення спірного питання і не зволікаючи після отримання відповіді на скаргу звернувся до суду, тому суд вважає поважною причиною пропуск строку звернення до суду.

На підставі наявних матеріалів судом встановлено такі обставини.

17.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження N56772106 з примусового виконання виконавчого листа №317/1013/17, виданого 06.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі у розмірі 1 438 588,29 грн. (згідно рішення суду це 21 070 дол. США та 833 920,54 грн.). В даній постанові зазначено, про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 143858,82 грн.,

На час повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №56772106 залишок нестягнутої суми складає 1 386 163,00 грн.

Згідно листа-відповіді державної виконавчої служби від 28.21.2020 №37152/2 (а.с.21) за час виконавчих дій з ОСОБА_1 утримано та перераховано на користь стягувача 109 899,83 грн. основного боргу, 369,00 грн. витрат виконавчого провадження та 5 798,38 грн. виконавчого збору, на той час розмір виконавчого збору складав 10 відсотків суми, що фактично стягнута, відповідно сума заборгованості складає: борг 1386163, 00 грн., виконавчий збір 138060, 44 грн.

01.07.2020 від стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу згідно до п.1 ч. І ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

06.07.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з примусового виконання зазначеного виконавчого документу керуючись п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанова направлено сторонам виконавчого провадження.

З майна боржника зняти арешти, з підприємств де працевлаштований ОСОБА_1 були відізвані постанови про утримання заборгованості за рахунок заробітної плати, зняти арешти з карткових рахунків.

07.12.2020 стягувач вказаний виконавчий лист передав на виконання приватному виконавцю Хохлову К.К., який відкрив виконавче провадження за №63846862 та приступив до фактичного виконання рішення суду, яке триває й на даний час. В рамках остатнього приватним виконавцем Хохловим К.К. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, згідно якої з позивача підлягає стягненню сума у розмірі 143 001,82 грн., це складає 10 % від суми, що фактично стягнута. Станом на 24.02.2022 вже стягнуто основної винагороди приватного виконавця 1256,72 грн., а залишок складає 141745,10 грн.

Судом, через QR код на постанові про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2020 ВП №63846862, через автоматизовану систему виконавчого провадження та з аналізу наданих приватним виконавцем документів, встановлено, що ВП №63846862 ще не закінчено.

Як зазначено в постанові про результати перевірки виконавчого провадження №56772106 від 15.12.2021, в порушення пункту вимог п. З статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не винесено постанову про стягнення виконавчого збору та не виконано зазначену постанову в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно до постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 15.12.2021 з метою усунення порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», виявлених під час перевірки виконавчого провадження №56772106, державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантулу В.М. зобов`язано винести постанову про стягнення виконавчого збору та надати зазначений виконавчий документ для реєстрації відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з метою подальшого примусового виконання.

20.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 56772106 на користь Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого збору в розмірі 143 858,83 грн., що складає 10 відсотків, що підлягає примусовому стягненню. Саме з цією постановою не погоджується позивач.

Відповідно до супровідного листа державної виконавчої служби від 20.12.2021 №42587/2 (а.с.70) постанова про стягнення виконавчого збору від 20.12.2021 була направлена 21.12.2021, що підтверджується реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком Укрпошти від 21.12.2021 (а.с.61).

Відповідно до трекингу поштового відправлення №625, вручено особисто боржнику 23.12.2021 року.

Відповідно до листа Укрпошти (а.с.26) поштове відправлення №625 надійшло на пошту 23.12.2021, а вручено особисто 14.01.2022.

20.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67956263 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №56772106 від 20.12.2021, що свідчить про направлення зазначеної постанови боржнику та відповідно до трекингу поштового відправлення, вручено особисто боржнику 23.12.2021 року.

Відповідно до супровідного листа державної виконавчої служби від 20.12.2021 №42626/2 (а.с.67) постанова про відкриття виконавчого провадження № 67956263 від 20.12.2021 була направлена 21.12.2021, що підтверджується реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком Укрпошти від 21.12.2021 (а.с.61). Відповідно до трекингу поштового відправлення №625, вручено особисто боржнику 23.12.2021 року.

Відповідно до листа Укрпошти (а.с.26) поштове відправлення №625 надійшло на пошту 23.12.2021, а вручено особисто 14.01.2022.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 20.12.2021 ВП №56772106, яку винесено державним виконавцем Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) Мантулою В.М., з огляду на те, що постанова винесена державним виконавцем 20 грудня 2021 року, майже через півтора рокі після повернення виконавчого листа стягувачу, за цей період змінився розмір виконавчого збору та досі триває виконавче провадження, яке відкрито приватним виконавцем, тому вважає дану постанову протиправною та просить її скасувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом 1404-VІІІ.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1404-VІІІ (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З урахуванням положень частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору відносяться до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1,2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Відповідно до частини 8 статті 27 Закону № 1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII (далі Закон №2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, з урахуванням наведених редакції норм Закону №1404-VIII, які були чинними у період з дня відкриття виконавчих проваджень №56772106 від 17.07.2018 до повернення виконавчих документів стягувачу (06.07.2020), судом встановлено, що база обрахунку суми виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що на час повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №56772106 залишок нестягнутої суми складає 1 386 163,00 грн., з позивача було стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми заборгованості.

Як вже зазначалося, згідно листа- відповіді державної виконавчої служби від 28.21.2020 №37152/2 (ас.21) з сума заборгованості за ВП №56772106 складає: борг 1 386 163, 00 грн., виконавчий збір 138 060, 44 грн.

Натомість, державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 20.12.2021 виконавчого провадження №56772106, визначив суму виконавчого збору 143858,83 грн. в розмірі 10 % від суми заборгованості, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами.

Тобто фактично відповідач визначив суму виконавчого збору 143858,83 грн, що складає 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню ( 1 438 588,29 грн.), а відповідно застосував Закон №1404-VIII у редакції Закону №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, тобто після прийняття постанови про відкриття ВП № 56772106 від 17.07.2018.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон №2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Суд зауважує, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору у спірних правовідносинах становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2021 у справі №640/32814/20.

З урахуванням того, що внесені Законом №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , а також того, що державною виконавчою службою в оскаржуваній постанові зазначена сума виконавчого збору як 10 % з суми, що підлягає примусовому стягненню, а ні від фактично стягнутої суми, при цьому суд звертає увагу, що державним виконавцем взагалі не було враховано вже стягнуту частину виконавчого збору, тому суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 143858,83 грн. за постановою ВП № 56772106

Крім того, суд звертає увагу, що постанова про стягнення виконавчого збору яка оскаржується позивачем винесена державним виконавцем 20 грудня 2021 року, майже через півтора роки після повернення виконавчого листа стягувачу, що є порушенням ч.3 ст.40 Закону «Про виконавче провадження».

Стосовно відкритого виконавчого провадження приватним виконавцем 07.12.2020 ВП №63846862.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Відповідно до статті 31 Закону №1403-VIII ( в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем)

2. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

3. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

4. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

5. Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

6. Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

7. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (далі - Інструкція).

Згідно п.9 Інструкції основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджено постановою Кабінету Міністрів України

від 8 вересня 2016 № 643 визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця (далі- Порядок №643).

Згідно п.19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи наведені нормативні положення в контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним на відповідних договірних умовах. З аналізу положень Закону №1404-VII, які регулюють діяльність приватних виконавців та враховуючи приписи статті 31 Закону №1403-VIII, суд доходить до висновку, що основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і виступають формами винагороди виконавців, однак, не є однаковими поняттями.

При цьому, частиною 5 статті 27 Закону №1404-VII визначено, що у випадку здійснення виконання рішення приватним виконавцем не стягується виконавчий збір, а виникає право у такого виконавця, у випадку виконання рішення, на основну та додаткову винагороди.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.01.2021 у справі № 640/13434/19.

Це зазначає, що умовою для завершення виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що винесена у виконавчому провадження з примусового виконання рішення, є встановлення факту виконання такого рішення приватним виконавцем, і відповідно до положень Закону №1404-VII та Інструкції такий факт відображається в постанові приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження із зазначенням підстав для цього та посиланням на відповідну норму Закону.

Судом встановлено, що приватним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилася, однак відповідно до частини 8 статті 27 Закону № 1404-VIII (редакція на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження) під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

Таким чином, враховуючи що на момент відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, виконавчий збір було стягнуто лише частково, відповідно залишок стягненню не підлягає, крім того, державною виконавчою службою в оскаржуваній постанові зазначена сума виконавчого збору як 10 % з суми, що підлягає примусовому стягненню, а ні від фактично стягнутої суми, також постанова про стягнення виконавчого збору яка оскаржується позивачем винесена державним виконавцем 20 грудня 2021 року, майже через півтора роки після повернення виконавчого листа стягувачу, що є порушенням ч.3 ст.40 Закону «Про виконавче провадження», саме тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 143, 194, 243-246 ,255, 272, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) (69114,м. Запоріжжя, вул.Героїв 93 бригади,16-а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець Хохлов Кирил Костянтинович (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, будинок 40, офіс 122)-задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №56772106 від 20.12.2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 143858,83 грн., винесену державним виконавцем Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) Мантулою В.М. щодо виконання виконавчого листа №317/1013/17 виданого 06.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1438,59 грн. (одну тисячу чотириста тридцять вісім гривень 59 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) (69114,м. Запоріжжя, вул.Героїв 93 бригади,16-а, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 07.06.2022.

Суддя О.В. Конишева