Справа № 420/21595/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/21595/21

Головуючий в І інстанції: Бутенко А.В.
Дата та місце ухвалення рішення: 21.01.2022 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу 26 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 26 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 26 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно впродовж проходження військової служби із застосуванням пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також не за цінами предметів обмундирування станом на 01.01.2020 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно впродовж проходження військової служби без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також за цінами предметів обмундирування визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2020 року відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, та виплатити грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно, з відрахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно протягом служби не в повному обсязі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно впродовж всієї служби, з відрахуванням раніше проведених виплат, без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2020 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до витягу з наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 53-ос від 17.02.2020 року, полковника ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі).

У зв`язку зі звільненням з військової служби, позивач 11.02.2020 року написав рапорт про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане протягом проходження служби речове майно.

На підставі рапорту позивача та наказу начальника 26 прикордонного загону від 03.03.2020 року № 75-ОС, позивачу виплачена грошова компенсація за належне, але неотримане речове майно, у розмірі 24035,27 грн.

Нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки-розрахунку № 23 від 17 лютого 2020 року, яка складена відповідачем за цінами минулих років на предмети речового майна.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається самим відповідачем, при визначені вказаної суми, що підлягає виплаті позивачу, відповідачем враховано момент, коли у військовослужбовця виникло право на отримання відповідного речового майна та ціну на дане майно в момент виникнення права.

Листом від 05.10.2021 року, копії наказу начальника 26 прикордонного загону від 03.03.2020 року № 75-ОС та довідки-розрахунку № 23 від 17 лютого 2020 року щодо виплаченої компенсації за належне, але неотримане речове майно, направлені представнику позивача.

22.10.2021 року представник позивача звернувся до відповідача із запитом про виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до Порядку № 178 від 16.03.2016 року, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також за цінами предметів обмундирування визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2020 року.

Листом від 27.10.2021 року № 703/8314 в.о. начальника 26 прикордонного загону Державної прикордонної служби України повідомив, що така виплата є неможливою, оскільки порушує вимоги п. 10 розділу І Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом МВС від 31.10.2016 року № 1132.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби та механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII права Кабінетом Міністрів України визначений з набранням чинності 22 березня 2016 року постанови від 16 березня 2016 року № 178.

При цьому, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Згідно п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 2011-XII) продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.п. 3, 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного розгляду справи та не оспорюється учасниками справи, позивача звільнено в запас Збройних Сил України та на підставі рапорту позивача, довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , наказу начальника 26 прикордонного загону від 03.03.2020 року № 75-ОС, позивачу виплачена грошова компенсація за належне, але неотримане речове майно, у розмірі 24035,27 грн.

Тобто, право позивача на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби не оспорюється у даній справі.

Разом з цим, позивач вважає, що нарахування грошової компенсації замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби протиправно проведено відповідачем за цінами минулих років на предмети речового майна.

В свою чергу, відповідач вважає, що при визначені вказаної суми, що підлягає виплаті позивачу, відповідачем цілком правомірно враховано момент, коли у військовослужбовця виникло право на отримання відповідного речового майна та ціну на дане майно в момент виникнення права.

Вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача та дійшов обґрунтованого висновку, що застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на те, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна необхідно обов`язково враховувати такі складові, як момент виникнення права на отримання майна, ціну на час набуття права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не прийняті до уваги, оскільки приписами Порядку № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, натомість закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно виходячи із закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на те, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати пункт 5 Постанови № 178 з прив`язкою до пункту 3 цієї Постанови, оскільки вказані пункти несуть різне смислове навантаження, зокрема, пункт 3 визначає, що військовослужбовці мають право на виплату грошової компенсації з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, у той же час, пункт 5 регулює питання оформлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості цього майна за цінами минулих років, станом не на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2020 року.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 809/1488/16, від 17 березня 2020 року у справі № 815/5826/16, від 28 січня 2021 року у справі № 520/1190/2020, згідно з якими, грошова компенсація замість належного до видачі речового майна розраховується виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції, суперечать правовим позиціям Верховного Суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оскільки в апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та з цих підстав просив відмовити у задоволенні позову, однак, вказані доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а також судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 08.06.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька