Справа № 480/12604/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Сумбуд", через адвоката Дмитренка Віталія Вікторовича, за допомогою системи "Електронний суд" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 235247 від 22.11.2021, винесену заступником начальника Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки - начальником відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Сумській області Олександром Танченко, якою на АТ "Сумбуд" накладено штраф у сумі 17 000 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем було застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки в ході перевірки 05.10.2021 у місті Суми по вул. Харківській, 125 транспортного засобу КРАЗ, державний номер НОМЕР_1 , що належить АТ «Сумбуд», було встановлено, що вказаний транспортний засіб здійснював перевезення з порушенням вимог ст.ст. 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.11.1 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, а саме без належним чином оформленої товарно-транспортної накладної з зазначенням повного найменування перевізника, місцезнаходження, кода платника податків згідно з ЄДРПОУ.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки 05.10.2021 під час здійснення заходів державного контролю відповідачем не було виявлено ніякого вантажу в автомобілі, що належить позивачу. В акті перевірки відповідне посилання на наявність конкретного вантажу відсутнє. Автомобіль позивача 05.10.2021 в межах будівельного майданчику, на якому здійснює будівництво АТ «Сумбуд», здійснював перевезення ґрунту і об 11 год. 40 хв. рухався без будь-якого вантажу для заправки пальним по вул. Харківській, де і був зупинений відповідачем для перевірки.
Крім того, вказує, що позивач не міг допустити порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.11.1 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, оскільки автомобіль КРАЗ, державний номер НОМЕР_1 , використовується позивачем для власних перевезень, а тому товарно-транспортну накладну оформлювати не потрібно.
Ухвалою суду від 10.12.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідачем було подано до суду відзив, в якому проти позову заперечує, постанову вважає правомірною та зазначає, що позивач, як перевізник вантажу, не забезпечив водія належним чином оформленою товарно-транспортною накладною. Посилання позивача на те, що перевезення вантажу не здійснювалось, відповідач вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки під час рейдової перевірки водій транспортного засобу надав товарно-транспортну накладну від 05.10.2021.
Позивачем було подано відповідь на відзив, в якому вказує, що з наданого відповідачем документу, як товарно-транспортної накладної, неможливо встановити чи має він недоліки, які необхідно кваліфікувати як порушення, чи має незначні помилки (описки), оскільки є лише частиною першого аркушу документу без зворотнього боку. Також зазначає, що відповідачем не викладено у відзиві на позовну заяву заперечення щодо усіх доводів позивача.
Відповідачем було подано додаткові пояснення.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що 05.10.2021 співробітниками Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку, під час якої зупинено транспортний засіб позивача. Під час перевірки перевіряючими встановлено, що при здійсненні вантажних перевезень перевізник не забезпечив водія належним чином оформленою товарно-транспортною накладною із зазначенням повного найменування перевізника, місцезнаходження, кода платника податків згідно з ЄДРПУО.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 05.10.2021 №302432 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому відображені вказані порушення.
Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
В розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Позивачем не заперечується, що водій ОСОБА_1 з 07.09.2020 працює водієм в АТ «Сумбуд». А тому, для здійснення внутрішніх перевезень вантажів водій позивача, окрім посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб повинен був мати товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Доводи позивача про те, що ним вантаж не перевозився спростовуються наданою відповідачем копією товарно-транспортної накладної від 05.10.2021 (а.с. 33) та відсутністю заперечень водія у акті перевірки щодо встановлення співробітником Укртрансбезпеки неналежного оформлення товарно-транспортної накладної.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що під час проведення перевірки було надано перевіряючим товарно-транспортну накладну на вантаж, але відповідач зазначає, про її відсутність у зв`язку із не зазначенням повного найменування перевізника, місцезнаходження, коду платника податків згідно з ЄДРПУО.
Водночас, відповідно до вимог п.п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
При цьому, жодних вимог щодо зазначення інших відомостей, зокрема місцезнаходження чи коду платника податків перевізника, Правила та форма ТТН, наведена у додатку 7, не містить. Матеріалами справи підтверджується, що найменування перевізника ТОВ «Будмех» є в наявності.
Таким чином у позивача, була в наявності ТТН, яка оформлена та в якій зазначені відомості, передбачені типовою формою ТТН та Правилами. Перевіряючими зроблено помилковий висновок про відсутність такого документу, як ТТН на вантаж. Зазначений документ був в наявності у перевізника, наданий під час перевірки, що зазначається самим відповідачем.
Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій при прийнятті оскаржуваної постанови.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 01.12.2021, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "СВ і ВВ" (а.с. 12) та копію платіжного доручення №770 від 01.12.2021 (а.с. 10).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.
Водночас суд враховує, що позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги чи іншого документу, який би свідчив про фактично понесені витрати адвокатом.
Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує ту обставину, що справа є не складною та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та обсяг позовної заяви.
З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.
Таким чином, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн., сплачений, згідно платіжного доручення від 30.11.2021 (а.с. 3).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Сумбуд" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 235247 від 22.11.2021.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска