Справа № 380/1486/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1486/20 пров. № А/857/1662/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Омеляновської Л.В.,

апелянта Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Кузан Р.І. об 13 год. 19 хв. у м. Львові, повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року) у справі № 380/1486/20 за адміністративним позовом Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше до Львівської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання дій протиправними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому з врахуванням збільшення позовних вимог просив:

визнати дії Державної фіскальної служби України Львівської митниці ДФС при митному оформленні товару, перекладання на декларанта витрат за інфраструктуру митного поста (оплата за стоянку в зоні митного контролю), складанні протоколу про порушення митних правил № 3336/20900/19 від 22.08.2019, розгляді справи при порушенні митних правил 17.09.2019 у Львівській митниці ДФС/складенні постанови про порушення митних правил № 336/20900/19 від 17.09.2019, поданні до примусового виконання постанови від 17.09.2019 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області у час розгляду адміністративного позову про скасування постанови про порушення митних правил № 3336/20900/19 від 17.09.2019 у Галицькому районному суді м. Львова - протиправними;

прийняти рішення, яким зобов`язати Львівську митницю ДФС відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду в розмірі 16527, 25 євро та 1350, 00 грн, яка складається з заявленої у позовній заяві суми: 9566 грн, а саме 295, 56 євро, що є еквівалентом 8216 грн., за квиток на літак на ім`я Wunsche Roswitha, і 1350, 00 грн за оплату стоянки в ЗМК та з заявленої суми у заяві про збільшення позовних вимог від 20.07.2020/розрахунок додаткової матеріальної шкоди від 20.07.2020 16231, 69 євро;

прийняти рішення яким зобов`язати Львівську митницю ДФС відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду в розмірі - 2000 (дві тисячі) євро.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він є власником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» (далі - ТзОВ «Верболіз»), яке було декларантом при митному оформленні ввезених на митну територію України товарів та обладнання, а саме: 1) «Механічна навісна сівалка…», 2) «Бігбеги/Мішки з полімерів етилену…», 3) «Редуктор для коліс для телескопічного колісного навантажувача для нерівної місцевості марки Merlo, у розібраному вигляді…». Відповідні митні декларації були скеровані декларантом на адресу митниці в електронному вигляді. Проте, митним органом надіслано декларанту повідомлення про необхідність надання оригіналів документів, а в подальшому повідомлення про відмову в митному оформленні товару та картки відмови в прийнятті митних декларацій. Як причину відмови в прийнятті митної декларації вказано «Неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з відсутністю вантажу в ЗМК, неподання документів необхідних для виконання митних формальностей, також у зв`язку з невірно зазначеним документом в графі 40 ЕМД. Порушено вимоги ст..200, 247, 257, 266 Митного кодексу України…». При цьому, в телефонній розмові інспектор митниці відмовився повідомити позивачу причину щодо невірно зазначеного документа в графі 40 ЕМК.

Вказує, що з метою завершення митного оформлення, позивач змушений був кілька разів їздити власним автомобілем до митного відділу «Стрий» митного поста «Південний» та доставив імпортований товар в зону митного контролю. Відповідачем було відмовлено в прийнятті документів про підтвердження митної вартості та коду імпортованого товару у паперовому вигляді та, всупереч нормам Митного кодексу України, заявлено вимогу подати такі документи в електронному вигляді. При цьому, митний інспектор необґрунтовано вимагала подати додаткові документи, які не є необхідними для підтвердження ціни імпортованого товару та перевірки класифікації такого товару.

Позивач також стверджує, що відповідачем порушено встановлений Митним кодексом України строк митного оформлення товару, а вимоги про надання додаткових документів не можуть обґрунтовувати правомірність перевищення часу на виконання відповідних митних формальностей «протягом чотирьох робочих годин».

Крім цього вважає, що відповідачем протиправно покладено на позивача витрати за стоянку його автомобіля в зоні митного контролю, оскільки відповідно до норм Митного кодексу України митне оформлення товару є безкоштовним.

Позивач також зазначає, що посадовими особами відповідача протиправно було складено відносно позивача протокол про порушення митних правил та прийнято постанову у справі про порушення митних правил, якою на позивача накладено адміністративне стягнення в сумі 17000 грн. Протиправність таких дій та постанови відповідача підтверджується рішенням Галицького районного суду від 02.12.2019 у справі № 461/7227/19, яким скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС від 17.09.2019 у справі про порушення митних правил № 3336/20900/19 відносно Томаса Вюнше за ч. 3 ст .469 Митного кодексу України та закрито справу про порушення митних правил.

В результаті таких протиправних дій відповідача позивач поніс непередбачувані матеріальні витрати, зокрема: кілька разів їздив власним автомобілем до митниці; дружина позивача, яка прибула в Україну для спільного відпочинку з позивачем, змушена була повертатись до Німеччини літаком, оскільки митне оформлення товару значно затягнулось; безпідставно сплачено вартість за стоянку автомобіля в зоні митного контролю. Через необґрунтоване затягування відповідачем проведення митних формальностей та необхідність завершення митного оформлення імпортованого товару позивач втрачав заробіток, оскільки в цей час не міг виконувати свої повноваження, як власник підприємств в Україні та Німеччині. Крім цього, через таке втручання відповідача в особисте життя позивача йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 2000 Євро

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що дії відповідача при митному оформленні імпортованих ТзОВ «Верболіз» товарів, зокрема щодо порушення строків проведення такого митного оформлення, витребування додаткових документів та відмова посадових осіб митниці в отриманні документів в паперовому вигляді, порушують права, свободи чи інтереси саме Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше, як фізичної особи.

Суд також зазначив, що скасування судом постанови та закриття справи про порушення митних правил, належним чином та повністю відновлює порушені відповідачем права позивача та виключає необхідності повторного визнання протиправними дій по складанню протоколу, прийняттю постанови та направленні такої до виконання.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від першої позовної вимоги, то у задоволенні таких позовних вимог також необхідно відмовити.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що ТзОВ «Верболіз» є власністю позивача, а тому порушує його права та інтереси, в результаті чого він має право на звернення до суду за захистом порушення прав позивача.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 14.08.2019 до митного оформлення декларантом ТзОВ «Верболіз» подано ЕМД № UA209120/2019/022190 без пред`явлення вантажу у зону митного контролю. Декларанту надіслано картку відмови № UА209120/2019/00146 в оформленні ЕМД з вимогою про необхідність пред`явити вантаж у зону митного контролю ВМО «Стрий» м/п «Південний» Львівської митниці ДФС.

15.08.2019 о 14:09 ТзОВ «Верболіз» повторно подано ЕМД № UА209120/2019/02225З без пред`явлення вантажу у зону митного контролю. Митним органом надіслано декларанту картку відмови № UA209120/2019/00149 в оформленні ЕМД з вимогою про необхідність пред`явити вантаж у зону митного контролю, а також подати митну декларацію відповідно до товаросупровідних документів. Цього ж дня о 15:50 ТзОВ «Верболіз» подано ЕМД № UА209120/2019/022287. Відповідачем о 15:56 направлено повідомлення декларанту про необхідність надання додаткових документів, та о 16:29 надіслано картку відмови № UA209120/2019/00150 в оформленні ЕМД.

Декларанту роз`яснювалось право оскаржити рішення та дії митного органу про відмову у прийнятті митної декларації чи митному оформленні товару.

З пояснень позивача суд встановив, що ТзОВ «Верболіз» не оскаржувало вказані картки відмови у прийнятті митних декларацій.

16.08.2019 ТзОВ «Верболіз» подано ЕМД № UA209120/2019/022308 з товарами 1. «Механічна навісна сівалка....», 2. «Мішки з полімерів етилену» та доставлено вантаж в зону митного контролю. Митним органом надіслано повідомлення декларанту про необхідність надати оригінали документів.

21.08.2019 декларантом було надано додаткові документи та завершено митне оформлення даної МД.

Крім цього, 16.08.2019 ТзОВ «Верболіз» подана ЕМД № UA209120/2019/022320 з товаром «Редуктор для коліс…». Відповідачем надіслано декларанту вимогу щодо надання документів для підтвердження коду товару та сформовано запит у відділ класифікації Львівської митниці для визначення коду товару.

Після отримання відповіді щодо підтвердження коду задекларованого товару відповідачем 22.08.2019 завершено митне оформлення товару «Редуктор для коліс…».

Крім цього, посадовою особою відповідача 22.08.2019 складено відносно позивача протокол про порушення митних правил № 3336/20900/19. Підставою для складення такого протоколу зазначено вчинення Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше дій щодо видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, митне оформлення яких не закінчено, зокрема, на думку відповідача, позивач самовільно покинув зону митного контролю та вивіз нерозмитнений вантаж.

17.09.2019 посадовою особою відповідача прийнято постанову у справі про порушення митних правил, якою Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн.

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.12.2019 у справі № 461/7227/19 скасовано постанову від 17.09.2019 у справі про порушення митних правил №3336/20900/19 відносно Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше та закрито справу про порушення митних правил відносно нього.

При цьому суд у цій справі встановив, що фактичні обставини справи не свідчать про те, що позивач здійснив видачу товару, митне оформлення якого не закінчено, без дозволу органу доходів і зборів. Згідно з поясненнями позивача товар перебував в його автомобілі та причепі коли він виїхав із зони митного контролю. Жодних неправомірних операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, позивач не проводив. Таким чином, Галицьким районним судом м.Львова встановлена відсутність діяння у формі видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, митне оформлення яких не закінчено, тобто в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.469 Митного кодексу України.

Вказані обставини не заперечувалися сторонами в суді першої інстанції та підтверджуються наявними у справі доказами.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача при митному оформленні товару, перекладанні на декларанта витрат за інфраструктуру митного поста (оплата за стоянку в зоні митного контролю).

Статтею 24 Митного кодексу України передбачено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження є:

1) рішення - окремі акти, якими митні органи або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні;

2) дії - вчинки посадових осіб та інших працівників митних органів, пов`язані з виконанням ними обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України;

3) бездіяльність - невиконання митними органами, їх посадовими особами та іншими працівниками обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України, або неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх повноважень, протягом строку, визначеного законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Аналіз наведених норм законодавства дав підстави суду першої інстанції дійти висновку, з чим погоджується колегія суддів, що право на оскарження рішень, дій та бездіяльності органу владних повноважень (в даному випадку митниці) має кожна особа (фізична чи юридична). Водночас, така особа при зверненні до суду повинна довести, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідач порушив безпосередньо його права чи інтереси. Тобто, такі порушення повинні бути допущені митним органом при виконанні визначених законодавством завдань та функцій у правовідносинах, які виникли саме з цією особою. Лише в такому випадку митний орган повинен відшкодувати заподіяну шкоду цій особі.

Як слідує з матеріалів справи і апелянт цього не заперечує, що описова частина позовної заяви стосується обставин проведення митного оформлення імпортованого ТзОВ «Верболіз» товару. При цьому, позивач просив визнати протиправними дії Львівської митниці при: митному оформленні товару; перекладанні на декларанта витрат за інфраструктуру митного поста (оплата за стоянку в зоні митного контролю); складанні протоколу про порушення митних правил № 336/20900/19 від 22.08.2019; розгляді справи при порушенні митних правил 17.09.2019 у Львівській митниці ДФС/складенні постанови про порушення митних правил № 3336/20900/19 від 17.09.2019; поданні до примусового виконання постанови від 17.09.2019 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області у час розгляду адміністративного позову про скасування постанови про порушення митних правил № 3336/20900/19 від 17.09.2019 у Галицькому районному суді м. Львова.

Саме з такими протиправними діями відповідача, позивач пов`язує заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди.

У зв`язку з цим суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, з власної ініціативи поставив на обговорення та вирішення питання щодо заміни позивача у справі на належного - ТзОВ «Верболіз».

Однак, позивач проти заміни його на ТзОВ «Верболіз» заперечив. В письмових поясненнях від 12.08.2021 (т.3 а.с.93-96) вказав, що саме він є належним позивачем у справі, оскільки при митному оформленні товару для декларанта ТзОВ «Верболіз» Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше виконував функції керівника. Проведення митного оформлення було завданням, яке на той час йому потрібно було виконати. Підставою для подання позовної заяви було порушення відповідачем прав людини, гідності і втручання в особисте, сімейне життя позивача. Права людини закріплені Конституцією України є невідчужуваними та непорушними. Якщо позивач виконує функції директора, його права не переходять до ТзОВ «Верболіз». Відповідачем порушено його особисті права, а тому єдиний позивач, хто може подати позовну заяву щодо порушення прав людини і сформулювати позовні вимоги є Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше.

Разом з цим, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, що правовідносини щодо митного оформлення імпортованого за вказаними позивачем в позовній заяві митними деклараціями товару виникли між ТзОВ «Верболіз» та Львівською митницею, а тому дії відповідача при митному оформленні товару та покладенню на декларанта витрат за інфраструктуру митного поста не порушують права та свободи безпосередньо Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше та не підлягають судовому захисту у цій справі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по складанню протоколу про порушення митних правил № 3336/20900/19 від 22.08.2019; розгляді справи при порушенні митних правил 17.09.2019 у Львівській митниці ДФС; складенні постанови про порушення митних правил № 336/20900/19 від 17.09.2019; поданні до примусового виконання постанови від 17.09.2019 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області у час розгляду адміністративного позову про скасування постанови про порушення митних правил №3336/20900/19 від 17.09.2019 у Галицькому районному суді м. Львова, то слід зазначає таке.

Відповідно до статтей 529, 530 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю.

Суд встановив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.12.2019 у справі №461/7227/19 скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скоромного Я.І. від 17.09.2019 у справі про порушення митних правил № 3336/20900/19 відносно Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше за ч. 3 ст. 469 Митного кодексу України та справу про порушення митних правил № 3336/20900/19 відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відтак, скасування судом постанови та закриття справи про порушення митних правил, на переконання суду, належним чином та повністю відновлює порушені відповідачем права позивача та виключає необхідності повторного визнання протиправними дій по складанню протоколу, прийняттю постанови та направленні такої до виконання.

З урахуванням викладеного на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше про визнання протиправними дій Львівської митниці.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з цим, оскільки позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від першої позовної вимоги, то задоволення таких позовних вимог вбачається неможливим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 380/1486/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 07 червня 2022 року