Справа № 420/24231/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/24231/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Крусяна А.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі №420/24231/21 за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Величко Катерини Володимирівни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

02.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Величко Катерини Володимирівни щодо надання неповної публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 17.11.2021р. про надання копії розпорядчого акту про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копію наказу про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Величко Катериною Володимирівною надано неповну інформацію на запит від 17.11.2021р.

Відповідач - Державне бюро розслідувань з позовними вимогами не погоджувалось із підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що наказ про присвоєння ОСОБА_2. звання є документом з обмеженим доступом, а тому надати ОСОБА_1 його копію не є можливим.

04.01.2022р. позивачем до Одеського окружного адміністративного суду подано заперечення на відзив, де зазначено, що в головного спеціаліста відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антона Свистунова не має повноважень діяти як самопредставник відповідачів. Також, ОСОБА_1 вказував, що наведені у відзиві доводи не спростовують доводів позовної заяви. Крім того, на думку позивача, відповідач безпідставно посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постанові від 04.02.2021р. у справі №9901/598/19. Як стверджував ОСОБА_1 , відповідач безпідставно посилався на Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджений наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, оскільки, на дуку позивача, означений наказ є нікчемним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі №420/24231/21 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Величко Катерини Володимирівни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності по наданню неповної публічної інформації на запит від 17.11.2021 року, зобов`язання вчинити дії.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав про неможливість надання позивачу копії наказу про присвоєння ОСОБА_2. звання, оскільки такий документ містить інформацію з обмеженим доступом. Також, окружний адміністративний суд уважав необґрунтованими посилання позивача на те, що наказ Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373 є нікчемним, з підстав ненадання жодних доказів щодо скасування вказаного документу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено про: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, на думку позивача, рішення окружного адміністративного суду підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з урахуванням приписів частини 8 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступом підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, то для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Реалізація вказаного законодавчого припису, на думку позивача, свідчить, що у будь-якому випадку запитувана інформація повинна бути надана, однак, можливо, і з деякими обмеженнями в частині наявності у її змісті службової інформації. Також, позивач вказує, що в матеріали справи не містять наказу ДБР №323 від 08.07.2020р., а тому суд першої інстанції обґрунтовує рішення недослідженими документами. До того ж, як стверджує ОСОБА_1 , вирішуючи спір судом першої інстанції проігноровано приписи ч.1 ст.8 КАС України, п.п.1-3 ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та безпідставно не взято до уваги те, що відмову в задоволенні запиту на інформацію розпорядник такої інформації зобов`язаний обґрунтувати з урахуванням «трискладового тесту». З урахуванням наведеного, позивач зазначає, що розпорядчий акт про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2. не є службовою інформацією.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги Державним бюро розслідувань до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. є законним та обґрунтованим, адже ухвалене з дотриманням норм процесуального права та із правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно із поданими ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду письмовими поясненнями на відзив, запитуваний позивачем наказ про присвоєння спеціального звання публічній особі, яка займає посаду, пов`язану із здійсненням функцій держави не містить інформації з обмеженим доступом. Також, позивач акцентує увагу на тому, що головним спеціалістом відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антоном Свистуновим не надано ОСОБА_1 доказів на підтвердження його повноважень як самопредставника Державного бюро розслідувань.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію від 17.11.2021р., у якому просив надати йому копію розпорядчого акту про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2 (посилання на наказ ДБР від 29.06.2021 №373 - не пропонувати).

За наслідками розгляду вищеозначеного звернення, Державним бюро розслідувань на ім`я ОСОБА_1 надіслано лист від 23.11.2021р. №647ПІ/10-16-06-682/21, яким адресата повідомлено, що звання підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 присвоєно наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 №130-ос/дск. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу, а також відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо). У зв`язку із зазначеним, підстав для надання запитуваної інформації немає, з огляду на її віднесення до інформації з обмеженим доступом.

Не погодившись із відмовою у наданні наказу Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 №130-ос/дск про присвоєння ОСОБА_2. звання підполковника Державного бюро розслідувань, позивач, уважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи апеляційний перегляд даної справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно із ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Колегією суддів установлено, що відповідно до статей 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимог Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 435, керуючись пунктом 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. видано наказ «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» від 29.06.2021р. №373.

Означений наказ від 29.06.2021р. №373 є чинним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 2 розділу «Загальні положення» Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, документам та іншим матеріальним носіям інформації, що містять службову інформацію, зібрану/створену під час діяльності центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, присвоюється гриф обмеження доступу «Для службового користування», за винятком відомостей, які віднесені до державної таємниці.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 розділу « 1. Робота з персоналом» Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань становлять:

- відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу; належність до підрозділів внутрішнього контролю, підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, домашні адреси.

- відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

Із системного аналізу вищеозначених законодавчих приписів убачається, що відомості про проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань відносяться до відомостей, що становлять службову інформацію.

Як установлено апеляційним судом та зазначено вище, ОСОБА_1 в адресованому до Державного бюро розслідувань запиті на інформацію від 17.11.2021р. просив надати йому копію розпорядчого акту про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2.

За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи, колегією суддів установлено, що розпорядчий акт про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2 містить відомості щодо проходження служби начальницького складу органу Державного бюро розслідувань.

Такі відомості, з урахуванням приписів п.1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, відносяться до службової інформації.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обмеження доступу до конкретної інформації допускається лише у разі дотримання сукупності вимог пунктів 1 - 3 частини 2 статі 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

На думку колегії суддів, шкода від оприлюднення запитуваної ОСОБА_1 інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні, з огляду на таке.

Обмеження доступу до таких відомостей відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них).

Також, колегія суддів уважає, що підтримуючи авторитет та неупередженість правоохоронного органу допустимими є обмеження у наданні інформації щодо старшого та середнього начальницького складу такого правоохоронного органу з метою захисту їхньої репутації або прав.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що запитуваний позивачем розпорядчий акт про присвоєння спеціального звання начальницького складу ДБР начальнику Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_2 відноситься до службової інформації, доступ до якої обмежено.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставин справи, у комплексному зв`язку із наведеними законодавчими приписами, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини 8 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 8 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступом підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, то для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Натомість, у даному випадку, статус наказу Державного бюро розслідувань від 14.07.2020р. №130-ос/дск «для службового користування» свідчить про введення у встановленому законодавством порядку обмежень на поширення та доступ до інформації, що міститься в ньому. У даному випадку, весь документ має вказаний статус, а тому і всі відомості, що містяться в ньому не можуть вільно розповсюджуватися.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника стосовно того, що відзив на апеляційну скаргу підписано головним спеціалістом відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антоном Свистуновим, яким не надано доказів на підтвердження його повноважень як самопредставника Державного бюро розслідувань, з огляду на таке.

Так, дійсно 03.05.2022р. до П`ятого апеляційного адміністративного суду від Державного бюро розслідувань надійшов відзив на апеляційну скаргу, за підписом особи, уповноваженої на самопредставництво інтересів Державного бюро розслідувань - головного спеціаліста відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антона Свистунова.

До вказаного відзиву додано Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.04.2022р., згідно із якою Свистунов Антон Валерійович діє від імені Державного бюро розслідувань в судах України без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони (третьої особи ч т.ч. подання процесуальних документів).

Відповідно до частини 3 статті 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини 3 статті 55 КАС України.

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Отже, наявність відповідного запису в реєстрі є належним і достатнім підтвердженням таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, а тому Свистунов Антон Валерійович є уповноваженою особою на самопредставництво Державного бюро розслідувань, що відповідно спростовує твердження позивача про зворотне.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції, в системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, та не впливають на висновки суду, викладені в рішенні суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі №420/24231/21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Танасогло Т.М.