Справа № 280/1777/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Справа № 280/1777/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі відповідач, Комунарський ВДВС), у якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанови відповідача №54907246 від 08.08.2019 про стягнення з позивача на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн., та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Першиним І.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1081966 від 28.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з правомірністю винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та про витрати на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54907246. Звертає увагу, що в межах виконавчого провадження №54907246 примусовому виконанню підлягав виконавчий лист №333/7797/15-ц від 19.06.2017, який у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) повернуто без виконанню стягувачу на підставі заяви останнього.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 вказує, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Наголошує на тому, що витрати виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц від 19.06.2017 сплачено позивачем у повному обсязі в межах відповідного виконавчого провадження, що перебувало на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. Враховуючи, що фактичне виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц від 19.06.2017 відбулось внаслідок виконавчих дій, вчинених приватним виконавцем, а також факт стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у відповідності до норм Закону №1404-VIII, додаткове стягнення з останнього виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій на підставі спірних постанов призведе до подвійного стягнення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.02.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

27.05.2022 відповідач подав «заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 », в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що до Комунарського ВДВС надійшла заява стягувача ПАТ «Мета Банк» про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим документом по виконанню виконавчого листа №333/7797/15-ц, виданого 19.06.2017 Комунарським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мета Банк» боргу 65 169,92 грн. 17.10.2017 року державним виконавцем Алімовою Є.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадженим 54907246 та направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. В межах вказаного виконавчого провадження 08.08.2019 державним виконавцем Лавровою К.А. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн. 08.08.2019 державним виконавцем Лавровою К.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з надходженням 08.08.2019 до Комунарського ВДВС заяви стягувача про повернення йому виконавчого документа без виконання на підставі пункту 1 статті 37 Закону №1404-VI. У зв`язку з несплатою виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, оскаржувані постанови виведено в окреме провадження. Звертає увагу, що стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом. Просить позов залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 06.06.2022 заяву представника позивача адвоката Першина І.М. про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, та поновлено такий строк.

На підставі наявних матеріалів судом встановлено такі обставини.

На виконанні у Комунарському ВДВС перебувало виконавче провадження №54907246 з примусового виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц, виданого 19.06.2017 Комунарським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» борг 65 169,92 грн.

17.10.2017 державним виконавцем Комунарського ВДВС Алімовою Є.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54907246

Пунктом 3 вказаної постанови постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 218,27 грн.

У зв`язку з надходженням 08.08.2019 до Комунарського ВДВС заяви стягувача про повернення виконавчого документу, постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Лаврової К.А. від 08.08.2019 повернуто стягувачу виконавчий документ - виконавчий лист №333/7797/15-ц, виданий 19.06.2017 Комунарським районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» борг 92 182,73 грн. на підставі пункту 1 статті 37 Закону №1404-VIII.

08.08.2019 державний виконавець Комунарського ВДВС Лаврова К.А., керуючись статтями 3, 27, 40 Закону №1404-VІІІ винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн.

Крім того, 08.08.2019 державний виконавець Комунарського ВДВС Лаврова К.А., керуючись статтею 42 Закону №1404-VІІІ винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувані постанови від 08.08.2019 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виведені в окремі виконавчі провадження за номерами 59765308 та 59765334 відповідно.

Згідно листа АТ «Метабанк» від 15.06.2021 останній не має претензій до ОСОБА_1 за виконавчим листом №333/7797/15-ц Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у зв`язку з повною сплатою заборгованості.

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.С. від 25.10.2021 №13869 на виконанні у приватного виконавця перебували виконавчі документи, зокрема, виконавчий лист №333/7797/15-ц від 19.06.2017, виданий Комунарським районним судом м.Запоріжжя. За вказаним виконавчим листом грошові кошти були перераховані наступним чином: 28 856,47 грн. перераховано стягувачу, 2 885,65 грн. перераховано як основна винагорода приватного виконавця, 199 грн. як витрати виконавчого провадження.

30.11.2021 представник позивача адвокат Першин І.М. звернувся до начальника Комунарського ВДВС із запитом вих.№2, в якому просив надати інформацію: на якій стадії перебувають виконавчі провадження №59765308, №59765334; за умови стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця внаслідок фактичного виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц від 19.06.2017, які правові підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн. Крім того, просив вирішити питання щодо скасування постанов державного виконавця Комунарського ВДВС Лаврової К.А. від 08.08.2019 та закриття виконавчих проваджень №59765308 від 59765334.

Листом начальника Комунарського ВДВС від 10.12.2021 №80461-5-18.3-34 представника позивача повідомлено про відсутність підстав щодо скасування постанов державного виконавця Комунарського ВДВС Лаврової К.А. №64907246 від 08.08.2019 та закриття виконавчого провадження №59765308 та №59765334.

Вважаючи протиправними постанови від 08.08.2019 про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесених в рамках виконавчого провадження №54907246, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору від 08.08.2019 ВП 54907246, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи протиправність вказаної постанови, позивач посилається, зокрема, на те, що відповідач фактично не виконав виконавчий документ, оскільки останній був повернутий за заявою стягувача. При цьому, звертає увагу, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII (тут й надалі, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження №54907246 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 5 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини 5 статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII (далі Закон №2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, з урахуванням наведених редакції норм Закону №1404-VIII, які були чинними у період з дня відкриття виконавчого провадження №54907246 (17.10.2017) до повернення виконавчого документу стягувачу (08.08.2019), судом встановлено, що база обрахунку суми виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 08.08.2019 ВП №54907246 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №333/7797/15-ц від 19.06.2017.

Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон №1404-VIII у редакції Закону №2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон №2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2021 у справі №640/32814/20.

Суд зауважує, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору у спірних правовідносинах становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Матеріали справи не містять доказів надходжень грошових коштів на депозитний рахунок Комунарського ВДВС в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №333/7797/15-ц від 19.06.2017, а отже і не було підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 9 218,27 грн.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.08.2019 ВП 54907246 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо аргументів позивача про протиправність спірної постанови про стягнення виконавчого збору у зв`язку з тим, що виконавчий лист №333/7797/15-ц від 19.06.2017 виконаний приватним виконавцем, та в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц від 19.06.2017 стягнуто основну винагороду приватного виконавця, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Позивачем оскаржується постанова про стягнення виконавчого збору ВП 54907246, яка винесена 08.08.2019. З відкритих даних автоматизованої системи виконавчого провадження (електронний ресурс: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) слідує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. перебували 2 виконавчі провадження (№59812580, №60177155), в яких боржником була ОСОБА_1 . Вказані виконавчі провадження були відкриті 14.08.2019 та 27.09.2019.

З наведеного суд дійшов висновку, що стягнення приватним виконавцем основної винагороди з позивача відбулось після винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Оскільки адміністративний суд надає оцінку оскаржуваному рішенню на час її прийняття (08.08.2019), то у даному випадку обставини, пов`язані зі стягненням з позивача основної винагороди приватного виконавця, не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

В контексті вищенаведеного, суд звертає увагу, що постанова державного виконавця Комунарського ВДВС про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08.08.2019, та дії чи бездіяльність відповідача щодо не закриття вказаного виконавчого провадження за відповідним зверненням представника позивача, не є предметом даного позову, а тому у суду відсутні підстави для надання правової оцінки такому рішенню, діям чи бездіяльності.

Щодо постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.08.2019 ВП 54907246, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, розділом VI передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Спірною постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.08.2019 ВП 54907246 вирішено стягнути з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Спір щодо видів витрат виконавчого провадження та їх розміру, які визначені у вищевказаній постанові, відсутній.

З аналізу позовної заяви слідує, що єдиним доводом позивача для скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є те, що у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №333/7797/15-ц від 19.06.2017, виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя, що перебувало на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К., стягнуто витрати виконавчого провадження. Позивач наголошує на тому, що стягнення витрат виконавчого провадження за спірною постановою від 08.08.2019 призведе до подвійного стягнення таких витрат.

Суд зазначає, що по-перше, Закон №1404-VIII не містить норм щодо порядку, умов чи підстав для припинення стягнення витрат на проведення виконавчих дій у випадку подальшого пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання приватному виконавцю.

По-друге, суд також звертає увагу, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП 54907246 винесена 08.08.2019, з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання вказаної постанови відкрито 13.08.2019 (ВП 59765334).

Натомість, як зазначалось вище, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження (електронний ресурс: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. перебували 2 виконавчі провадження (№59812580, №60177155), в яких боржником була ОСОБА_1 . Вказані виконавчі провадження були відкриті 14.08.2019 та 27.09.2019.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.05.2018 у справі №826/23192/15, від 01.11.2019 №333/6481/16-а(2-а/333/21/17) вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

Суд зазначає, що на час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.08.2019 ВП 54907246, виконавчий лист №333/7797/15-ц від 19.06.2017, виданий Комунарським районним судом м.Запоріжжя, примусово не виконувався приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К., факт стягнення витрат виконавчого провадження був відсутній.

Наведене зумовлює висновок про те, що вищенаведені аргументи позивача не можуть бути підставою для скасування спірної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

При цьому, суд також звертає увагу, що постанова державного виконавця Комунарського ВДВС про відкриття виконавчого провадження (№59765334) з примусового виконання спірної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.08.2019, та дії чи бездіяльність відповідача щодо не закриття вказаного виконавчого провадження (№59765334) за відповідним зверненням представника позивача, не є предметом даного позову, а тому у суду відсутні підстави для надання правової оцінки такому рішенню, діям чи бездіяльності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.08.2019 ВП 54907246, у зв`язку з чим позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області в розмірі 971,33 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 143, 194, 243-246, 255, 272, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврової Катерини Анатоліївни від 08 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах виконавчого провадження №54907246.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 971,33 грн. (дев`ятсот сімдесят одна гривня 33 коп.).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Комунарський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місцезнаходженя: 69104, м.Запоріжжя, вул.Європейська, 16; .

Повне судове рішення складено 06.06.2022.

Суддя К.В. Мінаєва