Справа № 460/12098/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2022 року м. Рівне №460/12098/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 19.02.2020 року, відповідно до Закону України «Про міліцію», Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року;

-зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення 2 групи інвалідності відповідно до Закону України «Про міліцію», Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. Відмова у призначенні йому одноразової грошової допомоги суперечить приписам діючого законодавства, є протиправною та порушує його права і соціальні гарантії. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ працював з 28.07.1975 року по 14.02.1998 року та був звільнений на пенсію за вислугою років з посади інспектора відділу ДПС управління ДАІ УМВС України в Рівненській області у званні капітана міліції.

Під час проходження служби у міліції, в період з 10.06.1986 р. по 04.11.1986 року позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

11.03.1998 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 була встановлена 3 група інвалідності та встановлено 50 % втрати працездатності.

Відповідно до заключення Військово-лікарської комісії ВОЗ УМВС України у Рівненській області № 2 від 18.02.1998 р. захворювання позивача, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС

У зв`язку з цим ОСОБА_1 Рівненською обласною дирекцією Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» 10.10.2000 року за втрату працездатності за державним обов`язковим особистим страхуванням виплачена страхова сума 6755,00 грн.

Одноразову компенсацію як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач не отримував, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення № 08- 1072 від 27.02.2020 р.

19.02.2020 року за наслідком повторного проходження огляду медико-соціальної експертної комісії, позивачу було встановлено 70% втрати працездатності, у зв`язку захворюванням, що пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлена інвалідність другої групи, безтермінова.

14.07. 2020 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності.

Листом від 03.08.2020 № 1/187 голова ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області відмовив у задоволенні вказаної заяви.

22 квітня 2021 року на адресу позивача надійшов інформаційний лист № 1/62 від 19.04.2021 року Ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області у якому повідомлялося, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України його матеріали щодо призначення і виплати одноразової допомоги повернуті.

Також разом з вище вказаним листом позивачу надіслано лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 14296/15-2021 від 07.04.2021 р. у якому зазначено, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги прийнято рішення про відмову та 31.03.2021 року затверджено відповідний висновок, копія якого була надана йому на адвокатський запит.

Свою відмову відповідач мотивував тим, що медико-соціальна експертна комісія була проведена позивачу 19.02.2020 року з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. «Питання медико-соціальної експертизи», підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є те, що положеннями пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 850 від 21.10.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності обмежено у часі дворічним терміном з дня первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності. Оскільки, після первинного обстеження МСЕК, за наслідками якого 11.03.1998 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, до 19.02.2020 року - дня встановлення позивачу II групи інвалідності, за результатами повторного обстеження МСЕК, пройшло більше двох років, підстави для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 850 від 21.10.2015 відсутні.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень 1 статті 1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною першою статті другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону останній поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміні групи інвалідності - дата зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що первинний огляд позивача проведено 11.03.1998 року медико-соціальною експертною комісією та була встановлена 3 група інвалідності та встановлено 50 % втрати професійної працездатності.

Повторний огляд проведено 19.02.2020 року медико-соціальною експертною комісією,за результатами якої позивачу встановлено 70% втрати працездатності, у зв`язку захворюванням, що пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлена інвалідність другої групи, безтермінова.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 16-3 Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Окремо суд зазначає, що саме встановлення ступеня втрати працездатності слід вважати первинним оглядом інваліда органами МСЕК, саме з цього часу починається обчислення строків передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядком 975.

Тобто, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно із Законом № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року частина четверта статті 16-3 Закону №2011-ХІІ було доповнено абзацом другим, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вказані зміни набули чинності з 01 січня 2017 року. Тобто, і станом на 14 травня 2021 року - час проходження повторного огляду МСЕК, і станом на 09 вересня 2021 року - час відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідачем, зазначена норма, була чинна та діяла.

Таким чином, законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Тобто, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Правова позиція щодо вирішення спору у таких правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 в адміністративній справі №1.380.2019.006957 (адміністративне провадження №К/9901/15869/20).

Відтак, оскаржуване рішення щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для його скасування та зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Суд зауважує ,що згідно абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, так і абзац другий пункту 8 порядку №975, не передбачено певних винятків щодо дотримання дворічного строку для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

В свою чергу, позивачем не дотримано строку між первинним встановленням ступеня втрати працездатності та встановленням групи інвалідності під час повторного огляду, що є необхідною умовою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

З урахуванням наведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявлені в адміністративному позові не підлягають до задоволенню.

Розподілу судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України (вул.Академіка Богомольця,10,м.Київ,01601,

Суддя Д.Є. Махаринець