Справа № 460/12813/22
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, за участю: секретаря судового засідання І.С. Ляшук; представника позивача В.А. Раєвської; представника відповідача Є.В.Беркути; розглядаючи у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Національної поліції України в Рівненській області (далі позивач) до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (далі відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:
визнати протиправними дії відповідача, викладені у листі від 21.03.2022 №10-03-0756, щодо відмови у погодженні списання нерухомого майна;
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у наданні погодження у списанні майна від 11.05.2022 №10-03-1137;
зобов`язати відповідача надати погодження на списання будівель, що розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Поповича, 35.
Ухвалою суду від 18.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.
Ухвалою суду від 06.05.2022 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 03.06.2022.
03 травня 2022 року відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у порядку у порядку пункту 1 частини першої статті 238 КАС України справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.
У підготовчому засіданні 03.06.2022 представник відповідача підтримав заявлене клопотання та просив закрити провадження у справі.
Представник позивача заперечив проти вчинення такої процесуальної дії та вказав, що у даному випадку оскаржуються дії та рішення суб`єкта владних повноважень, а тому дану справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі, суд зазначає таке.
Як зазначалося вище, предмет спору в межах даної справи є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у погодженні списання нерухомого майна, визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні погодження у списанні майна від 11.05.2022 №10-03-1137 (основні вимоги), та зобов`язання відповідача надати погодження на списання будівель, що розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Поповича, 35 (похідна вимога).
За правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, КАС встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій:
- понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи;
- визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов`язані з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень);
- встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів;
- встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції.
Вжитий у процесуальній нормі статті 19 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ потрібно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09.12.2011 №4107-VI (далі Закон №4107-VI), Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Фонд державного майна України відповідальний перед Президентом України.
Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Особливості спеціального статусу Фонду державного майна України визначаються Конституцією та законами України, актами Президента України і полягають в особливому порядку призначення на посаду та звільнення з посади Голови Фонду державного майна України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №4107-VI, до основних завдань Фонду державного майна України належать:
1) реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності;
2) організація виконання Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших актів законодавства та здійснення контролю за їх виконанням;
3) управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України;
4) захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду державного майна України на території України;
5) здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління;
6) державне регулювання у сфері оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності;
7) сприяння процесу демонополізації економіки і створенню умов для конкуренції виробників;
8) співробітництво з міжнародними організаціями у реалізації державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна у межах покладених на нього повноважень, управління корпоративними правами держави, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Відповідно до пункту 1 Порядку списання об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 №1314 (далі Порядок №1314), цей Порядок визначає механізм списання об`єктів державної власності, якими є об`єкти незавершеного будівництва (незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи),
матеріальні активи, що відповідно до законодавства визнаються основними фондами (засобами), іншими необоротними матеріальними активами (далі - майно).
Списання майна здійснюється у спосіб, передбачений цим Порядком.
У цьому Порядку суб`єктами господарювання є казенні підприємства, державні комерційні підприємства (їх об`єднання), заклади, установи та організації, а також підприємства, установи та організації, які перебувають у віданні Національної академії
наук і галузевих академій наук.
Дія цього Порядку поширюється на майно, що передане казенним підприємствам, державним комерційним підприємствам (їх об`єднанням), закладам, установам та організаціям; майно, закріплене за підприємствами, установами та організаціями, які
перебувають у віданні Національної академії наук і галузевих академій наук; майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутного капіталу; майно, що передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів
державних підприємств, організацій (їх структурних підрозділів) (далі - орендоване майно) (пункт 2 Порядку №1314).
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку №1314, списанню підлягає майно, що не може бути в установленому порядку відчужене, безоплатно передане державним підприємствам, установам чи організаціям та щодо якого не можуть бути застосовані
інші способи управління (або їх застосування може бути економічно
недоцільне), у разі, коли таке майно: морально застаріле чи фізично зношене, непридатне для подальшого використання суб`єктом господарювання та відновлення якого є економічно недоцільним (у тому числі у зв`язку з будівництвом, реконструкцією та технічним переоснащенням).
За правилами пункту 5 Порядку №1314, списання майна здійснюється суб`єктом господарювання, на балансі якого воно перебуває, на підставі прийнятого суб`єктом
управління рішення про надання згоди на його списання.
Списання майна здійснюється за умови врахування особливостей правового режиму майна, наявності встановлених законодавчими актами обтяжень чи обмежень щодо розпорядження майном (крім випадків, коли встановлено заборону розпорядження майном).
Рішення про надання згоди на списання нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва (незавершених капітальних інвестицій в необоротні матеріальні активи) приймається суб`єктом управління лише за погодженням з державним органом приватизації за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1314, рішення про надання чи відмову в наданні згоди на списання майна приймається відповідним суб`єктом управління протягом 30

робочих днів з дати надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, та після погодження з державними органами приватизації відповідно до абзацу третього пункту 5.

Рішення про надання згоди на списання майна оформлюється у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди у формі листа. Рішення про відмову в наданні згоди на списання майна приймається у разі, коли:

майно не відповідає вимогам, визначеним у пункті 4 цього Порядку;

суб`єкт управління визначив інші шляхи використання майна, що пропонується до списання;

суб`єкт господарювання подав передбачені цим Порядком документи з порушенням установлених вимог, а також коли в документах наявні суперечності;

у техніко-економічному обґрунтуванні доцільності списання майна відсутні економічні та/або технічні розрахунки, що підтверджують необхідність списання майна (у тому числі визначення впливу списання майна на цілісність майнового комплексу і

провадження виробничої та іншої діяльності);

відповідно до законодавства заборонено розпорядження майном.

З матеріалів справи вбачається, що у Техніко-економічному обґрунтуванні необхідності списання майна зазначено відомості про земельну ділянку, яка у подальшому буде вивільнена для використання суб`єктом господарювання відповідно до цілей призначення - будівництво житлового будинку для співробітників ГУНП в Рівненській області.

Тобто майновий приватний інтерес позивача полягає у списанні майна та подальшої забудови земельної ділянки та у приватизації державного майна.

Відповідно до статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Суд зазначає, що у правовідносинах щодо списання нерухомого майна та приватизації Фонд держмайна виконує функції власника майна та вчиняє правочини, спрямовані на відчуження речових прав держави на майно іншим фізичним та юридичним особам.

У зв`язку з цим, спори щодо реалізації таких функцій не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не підпадають під визначення публічно-правового спору, наведеного у статті 4 КАС України.

З огляду на те, що Фонд держмайна у таких правовідносинах не виконує саме владних управлінських функцій, а реалізує повноваження власника майна, що свідчить про приватноправовий характер цього спору.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд зазначає, що дана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, зважаючи на предмет спору та суть такого спору.

Керуючись статтями 238, 241, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження в адміністративній справі №460/12813/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу суду складено 03 червня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська