Справа № 399/849/21
Суддя: Шульженко В. В.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 399/849/21
провадження № 2-а/399/5/2022
Рішення

Іменем України

01 червня 2022 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Шульженко В.В., при секретарі судового засідання Аксьоновій К.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник, адвокат Маслов Євген Володимирович, до інспектора роти ТОР УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Тимошенка Олексія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5090643,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просить визнати постанову серія ЕАО №5090643 від 29.11.2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді шрафу протиправною, скасувати її та стягнути на його користь понесені судові витрати. Обґрунтовано позовні вимоги тим, що 29.11.2021 року інспектором роти ТОР УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Тимошенко О.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5090643 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді шрафу 510 грн. Відповідно до вказаної постанови 29.11.2021 року о 22 год. 16 хв. в м. Запоріжжя Шосе Сонячне 55 км. водій керував транспортним засобом DAF FT XF 105 та перевозив вантаж, а саме дизельне пальне, що належить до категорії небезпечних, при цьому на ТЗ були відсутні засоби пожежогасіння, а саме пісок, чим порушив вимоги п.10 Правил перевезення небезпечних вантажів, наказ 656, чим порушив п.22.5 ПДР порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Вважає, притягнення його до адміністративної відповідальності незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

29.11.2021 року він рухався в м. Запоріжжя, шосе Сонячне, 55, під час зупинки транспортного засобу відповідач назвав причину зупинки перевірка документів, на запитання позивача, що такої причини зупинки не існує, відповідач сказав відпрацювання і почав перевіряти документи, вогнегасники, які були в наявності та в технічно справному стані. Після чого відповідач повідомив, що в позивача відсутній пісок та не прийняв до уваги твердження позивача, що пісок не є засобом для гасіння пожежі, який повинен бути на транспортних засобах, які перевозять небезпечний вантаж.

Наводячи положення п.10 Наказу 656 Правил перевезення небезпечних вантажів та ДОПНВ п. 8.1.4 позивач стверджує, що у зазначених нормативних документах не зазначено, що пісок є обов`язковим засобом для гасіння пожежі при перевезенні небезпечних вантажів.

Крім того, позивач стверджує про те, що відповідач одноосібно, без дослідження доказів, розглянув справу та виніс відносно нього постанову, чим порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, не мав право складати постанову, оскільки позивач ПДР не порушував, тому інспектор не мав жодних підстав для зупинки транспортного засобу, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Зазначає, що відповідно до п.5 р. ІІІ «Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів», затвердженого наказом МВС України №565 від 04.08.2018 року контроль має здійснюватися так, щоб не створювати небезпеки для людей, майна та довкілля, а також перешкод у дорожньому русі. Контроль здійснюється посадовою особою, що має відповідні повноваження, передбачені в посадових інструкціях, та пройшла спеціальне навчання (перепідготовку) з питань перевезення небезпечних вантажів. Та, відповідно стверджує, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що він має право здійснювати контроль за дотриманням вимог, що стосується дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Ухвалою судді від 17.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

02.02.2022 року від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву.

10.02.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 12.02.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, жодних заяв, клопотань до суду не надіслали. Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 268 КАС України учасник справи вважаться повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи визначеної ст. 286 КАС України з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Свідків у справі немає, експертиза не проводилася.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5090643 від 29.11.2021 року (а.с.6) судом встановлено, що остання винесена відносно позивача за наступної суті та обставин правопорушення -29.11.2021 року о 22 год. 16 хв. в м. Запоріжжя Шосе Сонячне 55 км. водій керував транспортним засобом DAF FTXF 105 та перевозив вантаж, а саме дизельне пальне, що належить до категорії небезпечних, при цьому на ТЗ були відсутні засоби пожежогасіння, а саме пісок, чим порушив вимоги п.10 Правил перевезення небезпечних вантажів, наказ 656, чим порушив п.22.5 ПДР порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Накладено штраф у розмірі 510 грн.

Тобто, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за перевезення вантажу, а саме дизельного палива, що належить до категорії небезпечних, і на транспортному засобі були відсутні засоби пожежогасіння, а саме пісок, чим порушив вимоги п.10 правил перевезення небезпечних вантажів, наказ 656, чим порушив п.22.05 ПДР України.

Відповідно до п.10 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України від 04.08.2018 року №656, на транспортних одиницях, що перевозять небезпечні вантажі, мають бути такі засоби пожежогасіння:

1) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить понад 7,5 т,- два або більше переносних вогнегасників для гасіння пожеж класів A, B, C сукупною ємністю 12 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншої вогнегасної суміші), принаймні один із яких має мінімальну ємність 6 кг, а інші - 2 кг;

2) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить понад 3,5 т, але не більше 7,5 т - два переносних вогнегасники для гасіння пожеж класів A, B, C сукупною ємністю 8 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншої вогнегасної суміші), принаймні один із яких має мінімальну ємність 6 кг, а другий - 2 кг;

3) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить 3,5 т або менше,- два переносних вогнегасники для гасіння пожеж класів A, B, C кожний ємністю не менше 2 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншої вогнегасної суміші);

4) на транспортних одиницях незалежно від їх дозволеної максимальної маси, що перевозять небезпечні вантажі в пакуваннях без перевищення максимальної кількості на транспортну одиницю, зазначеної в підрозділі 1.1.3.6 додатка А до ДОПНВ,- один переносний вогнегасник для гасіння пожеж класів A, B, C ємністю 2 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншої вогнегасної суміші).

Переносні вогнегасники повинні бути опломбовані, мати маркування про відповідність стандарту та напис з датою (місяць, рік) закінчення терміну придатності.

Вогнегасники мають установлюватися на транспортних одиницях у легкодоступних місцях та бути захищеними від впливу погодних умов з метою збереження їх експлуатаційної надійності.

П.22.5 ПДР України регулює рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: зовнішніх габаритів, фактичної маси, навантаження на вісь.

Відповідальність за ч.1 ст. 132-1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

З аналізу вищезазначених правових норм не вбачається такого засобу пожежогасіння як пісок та у них не зазначено, що пісок є обов`язковим або альтернативним засобом для гасіння пожежі при перевезенні небезпечних вантажів.

Крім того, суд зауважує про неконкретність та необґрунтованість висунутого обвинувачення, оскільки не зазначено, який саме підпункт п. 10 зазначених правил позивачем порушено, з огляду на те, що підпунктів чотири, та які по різному регулють види транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі та види засобів пожежогасіння, які мають бути на них; не зазначено, який саме підпункт п.22.5 ПДР України порушено, з огляду на те, що підпунктів три та п.22.5 регулює можливість руху транспортних засобів та їх составів за відповідними параметрами а) зовнішніх габаритів, б) фактичної маси, в) навантаження на вісь.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема по ч.1 ст. 132-1 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із оскаржуваної постанови видно, що її виніс інспектор 3 бат. 1 роти УПП в Запорізькій області лейтенант поліції Тимошенко О.О., тобто посадова особа поліції, яка має спеціальне звання, відповідно до ст. 80 ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідачі не надали суду жодних доказів на спростування доводів позивача та відповідно на підтвердження факту вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення. Відповідачами не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, того що позивач порушив вимоги ПДР України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачами в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано суду доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, відповідачем не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та порушення позивачем правил перевезення небезпечних вантажів.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що в діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова від 29.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.132-1 КУпАП, враховуючи положення ч.2 ст.2 КАС України, є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією від 08.12.2021 року, тому зазначена сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Позивачем заявлені судові витрати щодо правничої допомоги, які складають 2481 гривень та які є обґрунтованими та підтвердженими доданими до позовної заяви документами щодо них. На думку суду такий розмір правової допомоги є співмірним із заявленими позовними вимогами, та враховуючи правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 року у справі 280/2635/20, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 242-246, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5090643 від 29.11.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.1 ст. 132-1 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ вул. Федора Ернста, буд. 3, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім гривень грн. 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2481 гривень (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення рішення 01.06.2022 року.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко