Справа № 480/14513/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Ліквідаційної комісії управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області
про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, в якій просить:
1. Зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумський області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.07.2005 року по 30.11.2021 року, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Наказу начальника УМВС України в Сумський області від 25 грудня 2000 року №189-ОС позивача 03.01.2001 року звільнено з посади помічника начальника чергової частини - оперативного чергового штабу Конотопського міського відділу, справ через хворобу, відповідно до статті 64 п. б положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року за № 114.
Наказом начальника Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 28.07.2005 № 89-ОС було змінено пункт 29 наказу № 189-ОС від 25.12.2000 р., відповідно до якого дата звільнення з органів МВС та виключення з усіх видів забезпечення є 15.01.2001 року.
Приймаючи до уваги те, що наказ по особовому складу УМВС України в Сумський області має бути винесено відповідно до особи, яка перебуває в особовому складі Управління, позивач вважає, що у період з 03.01.2001 року по 28.07.2005 року перебував в особовому складі УМВС України в Сумський області, що є підставою для нарахування та виплати за цей період заробітної плати.
Проте, на час винесення остаточного наказу про звільнення з органів МВС з позивачем не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі за період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду від 31.12.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до наказу УМВС України в Сумській області від 25.12.2000 № 189о/с ОСОБА_1 було звільнено з 03.01.2001.
Наказом УМВС України в Сумській області від 28.07.2005 №89о/с змінено дату звільнення з 03.01.2001 на 15.01.2001.
Вищезазначені накази УМВС України в Сумській області від 25.12.2000 № 189о/с та від 28.07.2005 № 89о/с є чинними, ніким не скасовувались та недійсними не визнавались. Отже, остаточною датою звільнення зі служби ОСОБА_1 є 15.01.2001.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 у справі №818/2154/18 на користь ОСОБА_1 було стягнуто недоотриману заробітну плату за період з 03.01.2001 по 15.01.2001 у розмірі 203,16 грн. та середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.07.2005 по 28.08.2018 у розмірі 80 874 грн. 61 коп.

У мотивувальній частині вищезазначеного рішення суду встановлено, що датою звільнення позивача зі служби є 15.01.2001, а факт вимушеного прогулу з 16.01.2001 по 28.07.2005 відсутній, тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цей період.

Стягнення з ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.07.2005 по 28.08.2018 відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України не дає правових підстав для зміни дати остаточного звільнення та для зарахування до вислуги років періоду з 03.01.2001 по 28.07.2005.

Крім цього, у мотивувальній частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі №480/1738/21 також встановлено, що остаточною датою звільнення зі служби ОСОБА_1 є 15.01.2001.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було звільнено зі служби 15.01.2001, підстави для стягнення заробітної плати з 15.01.2001 по 28.07.2005 відсутні.

Відповідач також вважає, що оскільки позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, а також середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, є похідними від вимоги про стягнення заробітної плати, то вони також є безпідставними, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 18-19).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що наказом начальника УМВС України в Сумський області від 25 грудня 2000 року №189 о/с ОСОБА_1 з 03.01.2001 року звільнено з посади помічника начальника чергової частини - оперативного чергового штабу Конотопського міського відділу, справ через хворобу, відповідно до статті 64 п. б Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року за № 114 (а.с. 10).

Наказом начальника Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 28.07.2005 № 89о/с змінено пункт 29 наказу № 189 о/с від 25.12.2000 р., відповідно до якого дата звільнення ОСОБА_1 з органів МВС та виключення з усіх видів забезпечення є 15.01.2001 року (а.с. 11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Державою громадянам гарантується захист від незаконного звільнення та право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. - забезпечується державою. Стаття 115 даного Кодексу зазначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Дана норма також закріплена Законом України Про оплату праці.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач вважає, що у період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року перебував в особовому складі УМВС України в Сумський області, що є підставою для нарахування та виплати за цей період заробітної плати.

Проте, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту перебування у трудових відносинах із Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року.

Крім того, відповідно до змісту наказу начальника УМВС України в Сумський області від 25 грудня 2000 року №189 о/с ОСОБА_1 з 03.01.2001 року звільнено з посади помічника начальника чергової частини - оперативного чергового штабу Конотопського міського відділу, справ через хворобу, відповідно до статті 64 п. б Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року за № 114 (а.с. 10).

Наказом начальника Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 28.07.2005 № 89о/с змінено пункт 29 наказу № 189 о/с від 25.12.2000 р., відповідно до якого дата звільнення ОСОБА_1 з органів МВС та виключення з усіх видів забезпечення є 15.01.2001 року (а.с. 11).

Отже, датою звільнення позивача із органів внутрішніх справ є саме 15.01.2001 року, а тому, відповідно з 16.01.2001 ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із Управлінням МВС України в Сумській області.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що Наказ начальника Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 28.07.2005 № 89о/с, відповідач мав право приймати виключно до осіб які перебували у трудових правовідносинах із роботодавцем, виходячи з наступного.

Так, Наказом начальника Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 28.07.2005 № 89о/с змінено пункт 29 наказу № 189 о/с від 25.12.2000 р., відповідно до якого дата звільнення ОСОБА_1 з органів МВС та виключення з усіх видів забезпечення є 15.01.2001 року (а. с. 11).

Зазначений наказ є чинним та у судовому порядку не скасований, а тому наведена дата звільнення позивача із органів внутрішніх справ є 15.01.2001 року, яку суд приймає в якості належного та допустимого доказу, щодо дати закінчення трудового договору позивача.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1-2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1, 2, ст. 77 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумський області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року не підлягають задоволенню.

Отже, у зв`язку із тим, що вимоги позивача про зобов`язання Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумський області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 16.01.2001 року по 28.07.2005 року не підлягають задоволенню, суд приходить висновку, що похідні вимоги про зобов`язання Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумський області нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.07.2005 року по 30.11.2021 року, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук