Справа № 160/9814/21
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/9814/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (суддя Неклеса О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дніпровського міського центру зайнятості, просив визнати протиправними дії Дніпровського міського центру зайнятості () щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті соціальної допомоги з безробіття ОСОБА_1 з дати реєстрації його як безробітного у травні 2018 р., відповідно до страхового стажу та розміру заробітної плати за останні повні два місяці роботи в Комунальному закладі «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради», що передували початку порушення щодо нього трудового законодавства 23.10.2017р, до дати зняття з реєстрації як безробітного 05.03.2019 р.(за пп.1, п.1, ст. № 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Зобов`язати Дніпровський міський центр зайнятості () зробити перерахунок та виплатити соціальну допомогу з безробіття ОСОБА_1 з дати реєстрації його як безробітного у травні 2018 р., відповідно до страхового стажу та розміру заробітної плати за останні повні два місяці роботи в Комунальному закладі «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради», з урахуванням підвищення посадових окладів в подібних профільних установах області, мінімальної заробітної плати в Україні та інфляції на дату перерахунку і виплати, що передували початку порушення щодо нього трудового законодавства 23.10.2017р., до дати зняття з реєстрації як безробітного 05.03 2019 р.(за пп.1, п.1, ст. № 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Визнати протиправними дії Дніпровського міського центру зайнятості () щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті соціальної допомоги з безробіття ОСОБА_1 з дати повторної реєстрації його як безробітного у жовтні 2019 р. відповідно до страхового стажу та розміру заробітної плати за останні повні два місяці роботи в Приватному акціонерному товаристві з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський оліцноекстракційний завод».

Зобов`язати Дніпровський міський центр зайнятості () зробити перерахунок та виплатити соціальну допомогу з безробіття ОСОБА_1 з дати реєстрації його як безробітного у жовтні 2019 р. відповідно до страхового стажу та розміру заробітної плати за останні повні два місяці роботи в Приватному акціонерному товаристві з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський оліцноекстракційний завод».

Зобов`язати Дніпровський міський центр зайнятості () поновити реєстрацію ОСОБА_1 в Дніпровському міському центрі зайнятості (), як безробітного з 18.02.2021р. та нарахувати й виплатити йому соціальну допомогу з безробіття відповідно до чинного законодавства з дати повторної реєстрації його як безробітного у Дніпровському міському центрі зайнятості в жовтні 2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом не було враховано рішення Конституційного Суду України №9-рп/2009 та те, що відновлення позивача на роботі не відбулось.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач у травні 2018р. звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості відділу надання соціальних послуг в Шевченківському районі м.Дніпро.

На дату звернення щодо працевлаштування та надання статусу безробітного до Дніпровського міського центру зайнятості, позивач оскаржив до Бабушкінського районного суду ( справа 200/20428/17 від 22 11.2017) наказ № 398-к від 23.10.2018 про відсторонення та наказ № 160-к від 10.05.2018 про своє звільнення з роботи в «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР» за ч.4 ст.40 КЗпП України.

25.05.2018 наказом НТ № 180525 позивачу було надано статус безробітного.

01.06.2018 року позивачем було подано заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю.

01.06.2018 наказом НТ № 180601 позивачу було призначено виплату допомоги по безробіттю. Виплата допомоги з безробіття було розпочато на підставі ч.3ст.23 Закону №1533 у мінімальному розмірі 544 грн., як звільненому за прогул.

У період з 25.05.2018 по 06.03.2019 позивачу було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 4962 грн. 65 коп.

Позивач перебував на обліку як безробітний в Дніпровському міському центрі зайнятості з 25.05.2018 по 06.03.2019 та був знятий з обліку на підставі заяви позивача у зв`язку з офіційним працевлаштуванням.

02.04.2019 позивач був прийнятий на посаду електромеханіка засобів автоматики та приладів технологічного устаткування в дільницю автоматизації виробництва за строковим трудовим договором до ПАТ з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» де пропрацював понад 28 тижні з 02.04.2019 по 18.10.2019.

Після чого вдруге, в межах дворічного періоду, звернувся за статусом безробітного до того ж Дніпровського міського центру зайнятості, та 22.10.2019 був зареєстрований як безробітний співробітниками Дніпровського міського центру зайнятості.

22.10.2019 позивачем було подано заяву про надання (поновлення) статусу безробітного.

22.10.2019 наказом НТ № 191022 позивачу було надано статус безробітного.

29.10.2019 позивачем було подано заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю.

29.10.2019 наказом НТ № 191029 позивачу було призначено виплату допомоги по безробіттю.

Позивач перебував на обліку як безробітний в Дніпровському міському центрі зайнятості з 22.10.2019 по 18.02.2021 та був знятий з обліку у зв`язку з поновленням на роботі.

У період з 22.10.2019 по 18.02.2021 позивачу було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 0 грн. 00 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі 200/20428/17 щодо поновлення позивача на посаді інженера в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради», як правонаступника КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР», з якого позивача було звільнено за ч.4 ст.40 КЗпП України., наказ про звільнення № 160-к від 10.05.2018 визнано незаконним, прийнято рішення про поновлення позивача на посаді.

На підставі зазначеної постанови Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2020 спр. № 200/20428/17, в порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок виплаченої допомоги з безробіття за період з першої реєстрації з травня 2018 по березень 2019 призначеної в мінімальному розмірі як звільненому за дисциплінарне стягнення.

Листом №1005 від 11.03.2021 відповідач відмовив у такому перерахунку виплати допомоги з безробіття через відсутність законодавчих підстав.

Також відповідачем відмовлено у виплаті допомоги з безробіття після другої реєстрації як безробітного позивача з посиланням на ч.5, ст.31 Закону N91533, санкцію скорочення строку виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів, як звільненому з останнього місця роботи в ПАТ з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» за ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), та п.11 розділу II Порядку №613.

Позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність дій було доведено.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України «Про зайнятість населення», інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; благодійні внески підприємств, установ, організацій; інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Судом першої інстанції було встановлено, що виплату допомоги по безробіттю позивачу було призначено згідно ч.ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Як було встановлено судом першої інстанції, наказом № 160-к від 10.05.2018 позивача було звільнено з роботи в «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР» за ч.4 ст.40 КЗпП України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем було правомірно призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі без урахування страхового стажу позивача.

На час звернення позивача до центру зайнятості діяв Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198.

Згідно пункту 3 Порядку під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім`я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Реєстрація проводиться за умови пред`явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Копії згаданих документів до персональних справ безробітних не долучаються, оскільки це не передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів), а також звільнення з останнього місця роботи з підстав передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що виплата допомоги з безробіття позивачу призначалася та проводилася у мінімальному розмірі та зі скороченням тривалості виплати допомоги по безробіттю, оскільки звільнення позивача з останнього місця роботи відбулось на підставі ст. 40 КЗпП України (за прогул) та ст.36 КЗпП України (за згодою сторін).

Оскільки з КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» позивача було звільнено на підставі ст.40 КЗпП України, то відповідно вірним було нарахування соціальної допомоги в мінімальному розмірі, а враховуючи те що з ПАТ з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» позивача було звільнено на підставі ст.36 КЗпП України, правомірними були дії відповідача щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю на 90 днів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обставин, які б свідчили про протиправність дій відповідача щодо нарахування допомоги по безробіттю.

Вірно суд першої інстанції також зазначив, що приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не передбачено підстав для перерахунку соціальної допомоги по безробіттю.

Щодо вимоги про поновлення позивача на обліку як безробітного з 18.02.2021.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що припинення реєстрації позивача як безробітного відбулась на підставі наказу про поновлення позивача на роботі, в порядку та у спосіб передбачені законом.

Вірно суд першої інстанції також зазначив, що у випадку безробіття позивач не позбавлений права знову звернутись до центру зайнятості для отримання статусу безробітного та отримання допомоги з працевлаштування, тощо.

Доказів звернення з подібною заявою та наявності отриманої відмови у реєстрації матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції вірно було враховано вимоги частини 3 статті 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції, Закону № 5067-VI від 05.07.2012.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 01 червня 2022 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш