Справа № 460/6606/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/6606/21 пров. № А/857/3023/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) у справі № 460/6606/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сарненського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

07.06.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Сарненського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про визнання дій Сарненського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області неправомірними щодо утримання (нарахування) з матеріального забезпечення податку на доходи з фізичних осіб та військового збору.

Позов обґрунтовує тим, що позивач не заключав угоди про розподіл продукції, тому Фонд не є податковим агентом по сплаті податку на доходи з фізичних осіб та військового збору. Посилається на норми ст. 292 Податкового кодексу України та звертає увагу, що до доходів фізичної особи підприємця не включаються суми коштів цільового призначення, що надійшли від Фонду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що ним самостійно було сформовано та подано до контролюючого органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску №Д5 з додатком 5. Звернув увагу на розгляд аналогічної адміністративної справи, що підтверджує протиправність дій відповідача.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області подало відзив на апеляційну скаргу (вх. № К-14091/22 від 19.04.22), додаткові пояснення по суті справи ( вх.№ К-15250/22 від 29.04.2022), та відповідно до підстав наведених у таких, вважає апеляційну скаргу незаконною, необгрнутованою, просить таку залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року - без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням, виданим 12.03.2013 Рівненською облдержадміністрацією.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.11.2020 ОСОБА_1 09.11.2020 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 000009031) з основним видом діяльності за КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 припинено, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця № 001009031 від 28.12.2020.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю, звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, був застрахованою особою на добровільних засадах, самостійно визначав базу нарахування та сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не укладався.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, з 01.01.2020 по 30.06.2020 та з 01.11.2020 по 31.12.2020.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 самостійно було сформовано та подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми №Д5 (річна) з додатком 5, а саме звіт за період з січня по червень та з листопада по грудень 2020 року від 29.12.2019, сума нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 37342,14 грн.

ОСОБА_1 19.02.2021 року звернувся до Сарненського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області із заявою про нарахування та виплату йому матеріального забезпечення за листком непрацездатності серія АДЧ № 475924 за період з 10.11.2020 по 16.11.2020 та за листком непрацездатності серія АДЧ № 475926 за період з 22.11.2020 по 11.12.2020.

Наказом Сарненського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області «Про призначення та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 » від 19.02.2021 року № 35-од ОСОБА_1 призначено допомогу по тимчасовій непрацездатності по листку непрацездатності серія АДЧ № 475924 в сумі 4927,72 грн. та по листку непрацездатності серія АДЧ № 475926 в сумі 49277,20 грн., разом - 54204,92 грн.

Відповідно до вказаного наказу Відповідачем платіжним дорученням від 01.04.2021 № 599 перераховано ОСОБА_1 матеріальне забезпечення в сумі 43634,95 грн. Одночасно, Відповідачем платіжним дорученням від 01.04.2021 № 601 перераховано до бюджету утриманий із матеріального забезпечення ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб в сумі 9756,89 грн., та платіжним дорученням від 01.04.2021 № 600 перераховано військовий збір в сумі 813,08 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо утримання податку на доходу фізичних осіб та військового збору із матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності неправомірними, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаєЗакон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV(Закон №1105-XIV).

Відповідно до ст. 3 Закону №1105-ХІV соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; 8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 9) цільового використання коштів соціального страхування; 10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.10 Закону №1105-XIV фонд соціального страхування України зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст.18 Закону №1105-XIV, страхуванню з тимчасової втрати працездатності підлягають фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1105 визначено, що право на матеріальне забезпечення за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи. Це право виникає з настанням страхового випадку в період зайняття підприємницькою діяльністю.

Термін «застрахована особа» у Законі № 1105 вживається у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (Закон № 2464).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 1105 у період проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або зняття з обліку після припинення діяльності особами, які провадять незалежну професійну діяльність, матеріальне забезпечення за страховими випадками застрахованим особам призначається та виплачується робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку такої діяльності чи реєстрації місця проживання таких осіб у порядку встановленому правлінням Фонду.

Призначення та виплата застрахованим особам (або одержувачам допомоги) матеріального забезпечення здійснюються відділеннями управлінь виконавчої дирекції Фонду (далі робочі органи Фонду) за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця або незалежної професійної діяльності, як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду згідно Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування України застрахованим особам у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або незалежної професійної діяльності, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України 10.10.2017 № 54 (Порядок № 54).

У силу вимог п. 2 Порядку №54, призначення та виплата матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування України у разі припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця здійснюються на підставі наказу керівника робочого органу Фонду.

Пунктом 4 Порядку № 54 визначено, що для отримання матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності застрахована особа подає до робочого органу Фонду такі документи: заяву у довільній формі про надання матеріального забезпечення із зазначенням реквізитів банківської установи та номера поточного рахунку; листок непрацездатності; реєстраційний номер своєї облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); копію трудової книжки; копію першої - четвертої, одинадцятої - шістнадцятої сторінок паспорта; довідку з архівної установи про нараховану заробітну плату за відповідний розрахунковий період (помісячно) із зазначенням видів виплат та кількості відпрацьованих днів (годин), засвідчену в установленому порядку; у разі необхідності для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі сто відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці п`ятому частини першої статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу; у разі необхідності для підтвердження страхового стажу застрахованої особи - інформацію про сплачені суми єдиного внеску, отриману відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; у разі необхідності копію свідоцтва про народження дитини (для встановлення віку дитини при оплаті листка непрацездатності по догляду за хворою дитиною).

Колегія суддів зазначає, що при виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності позивача слід враховувати розрахунковий період, який відповідає кількості календарних днів, впродовж яких здійснювалася підприємницька діяльність, та суму доходу (пропорційно до зайнятості), яка визначалася фізичною особою-підприємцем самостійно у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми №Д5 за 2020 рік із якої сплачено єдиний соціальний внесок.

Відповідно статті 15 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які провадять операції, що є об`єктом оподаткування згідно із цим Кодексом є платниками податків.

В свою чергу, пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України визначено, що платником податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) є фізична особа резидент, яка отримує доходи та згідно із пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Апеляційний суд вказує, що законодавцем визначено критерії визначення податкового агента, зокрема це - юридична особа, або самозайнята особа в розумінні пп.14.1.226 п. 14.1 ст.14 ПК України, або представництво нерезидента юридичної особи в розумінні пп.14.1.193 п. 14.1 ст.14 ПК України, або інвестор (оператор) за угодою сторін про розподіл продукції в розумінні пп.14.1.83 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Таким чином, колегія суддів вважає, що юридична особа, яка виплачує дохід фізичній особі є податковим агентом щодо такої особи та не залежить від укладення угоди про розподіл продукції, оскільки така вимога передбачена лише для інвесторів.

Зазначені платники податків, які виступають в ролі податкового агента фізичної особи для якої вони виплачують дохід, незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з аргументами наведеними позивачем в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування у даних правовідносинах ст. 292 Податкового кодексу України, оскільки дана правова норма регулює питання визначення доходів для платників єдиного податку першої третьої груп, в той час, як позивач припинив підприємницьку діяльність з 28.12.2020, а з 01.01.2020 по 30.06.2020 та з 01.11.2020 по 31.12.2020 перебував на загальній системі оподаткування, що підтверджено особисто поданим позивачем звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми Д5 від 29.12.2020. Доказів перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, за розрахунковий період, не надано.

Згідно пп.163.1.1. п.163.1. ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід фізичної особи. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду.

В свою чергу, пунктом 164.2 ст. 164 ПК України визначено перелік доходів фізичної особи, які включаються до загального місячного (річного) доходу. При цьому, пп.164.2.20 п. 164.2 ст.164 ПК України передбачено, що до цього переліку входять також інші доходи фізичної особи не перелічені у пункті 164.2 ст. 164 ПК України, крім зазначених у статті 165 ПК України.

Згідно з підпунктом 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 ПК України винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із такої суми доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу. Тобто, сплата військового збору із сум матеріального забезпечення, що нараховується та виплачується Фондом соціального страхування України фізичній особі здійснюється органом Фонду, як податковим агентом щодо вказаної виплати одночасно із поданням платіжного документу на виплату доходу, аналогічно як і податок на доходи фізичних осіб.

Апеляційний суд вважає недоречним посилання апелянта на справу № 460/634/20, оскільки судами можуть враховуватися висновки щодо застосування норм права, якщо вони викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, апелянт не довів колегії суддів обґрунтованість своїх вимог. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, подав до матеріалів справи достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується правомірність його дій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 460/6606/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор