Справа № 260/7253/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7253/21 пров. № А/857/4705/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі №260/7253/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції - Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення - 01.02.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив: «позов ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради про скасування рішення сесії Мукачівської міської ради в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 » та зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража із земель комунальної власності Мукачівської територіальної громади відповідно до графічних матеріалів, вказаних у клопотанні від 22 лютого 2021 року №787/07-17, на яких зазначене місце розташування земельної ділянки - задоволити повністю. Скасувати рішення №401 10 сесії 8-го скликання Мукачівської міської ради «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження землевпорядних документацій та передачу земельних ділянок у власність» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ». Зобов`язати Мукачівську міську раду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража із земель комунальної власності Мукачівської територіальної громади, у відповідності до графічних матеріалів, вказаних у клопотанні від 22 лютого 2021 року №787/07-17 на яких зазначене місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог зазначено, що бажана позивачем земельна ділянка, яку позивач має намір приватизувати для будівництва гаража, відноситься до земель житлової зони - Ж-3 та дана земельна ділянка передбачена для передачі у користування ОСББ. Однак зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб; рішення про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки щодо будь-яких осіб відповідачем не приймалося, в тому числі і про передачу у користування ОСББ, тому у даному випадку, як позивач (у разі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою), так і треті особи мають рівні права за рішенням органів місцевого самоврядування розробляти проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбуватиметься із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або право користування бажаною земельною ділянкою. Звертає увагу, що відповідач, як орган, що надає дозвіл на розробку проекту землеустрою не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку. Таким чином, вважає дії відповідача щодо відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу на підставі ст.118 Земельного кодексу України, суперечливим, незаконним і необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушують його конституційні права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівської міської ради з клопотанням про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража розташованої по АДРЕСА_2 , оскільки з 2017 року перебуває на обліку громадян на отримання земельних ділянок в межах міста Мукачево, як учасник бойових дій.

26 квітня 2021 року заступником начальника управління міського господарства Мукачівської міської ради - В. Будніком надано лист- відповідь № 234/0/232-21, що дана земельна ділянка передбачена для передачі на праві постійного користування ОСББ.

25 червня 2021 року на сесії Мукачівської міської ради 10 сесії 8-го скликання було прийнято рішення № 401 «Про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження землевпорядних документацій та передачу земельних ділянок у власність про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража із земель комунальної власності Мукачівської територіальної громади, у відповідності до графічних матеріалів, вказаних у клопотанні від 22 лютого 2021 року №787/07-17, на яких зазначене місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , позивач звернувся в суд.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що бажана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності та зареєстрована в комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади та зареєстрована за цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» і передбачена для передачі на праві постійного користування ОСББ діяв відповідно до норм чинного земельного законодавства, а тому підстави для скасування вказаного рішення і, як наслідок, зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ст.144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ст.140 Конституції України та ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставою для визнання акту недійсним відповідно до положень ст. 155 Земельного кодексу України порушення права особи щодо володіння, користування чи розпорядження незалежною їй земельною ділянкою.

За змістом ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Ч.6 ст.118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, на пленарному засіданні 10 сесії 8 скликання Мукачівської міської ради 25 червня 2021 року відповідачем було розглянуто клопотання позивача про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража та прийнято рішення №401.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така земельна ділянка знаходиться в комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади та зареєстрована за цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» і передбачена для передачі на праві постійного користування ОСББ.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія Плану зонування міста Мукачева (зонінг), який затверджено рішенням 10 сесії 7-го скликання Мукачівської міської ради від 31 березня 2016 року №154.

Згідно з викопіюванням з Плану зонування міста Мукачева бажана земельна ділянка для розміщення гр. ОСОБА_1 індивідуального гаража відноситься до земель житлової зони Ж-3.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, з характеристики переважних видів використання, супутніх видів використання та допустимих видів використання, які потребують спеціальних погоджень, земельних ділянок категорії Ж-3 (додається), вищевказані види користування не передбачають будівництва індивідуальних гаражів.

Ч.1 Ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ч.1 ст.19 цього Закону закріплено розуміння детального плану, а саме: детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що генеральний план населеного пункту, детальний план, план зонування є містобудівною документацією в розумінні норм Закону, що встановляє, в тому числі, функціональне призначення земель відповідної території.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №392/1004/17 місце розташування земельних ділянок повинно відповідати генеральному плану населеного пункту. У разі невідповідності місця розташування об`єкта (земельної ділянки) генеральному плану, не безпідставним буде стверджувати, що йдеться про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". З огляду на наведене можна дійти висновку про те, що оскільки детальний план уточнює положення генеральному плану місце розташування земельних ділянок повинно відповідати детальному плану території.

Приймаючи рішення з питань земельних відносин щодо земельних ділянок, яких стосується вказана містобудівна документація, орган місцевого самоврядування повинен обов`язково враховувати положення такої документації.

З матеріалів справи вбачається, що запитуване позивачем бажане місце розташування гаража відноситься до земельної ділянки комунальної форми власності Мукачівської міської територіальної громади, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на якій побудований багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.49).

Щодо доводів апелянта про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб; рішення про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки щодо будь-яких осіб відповідачем не приймалося, в тому числі і про передачу у користування ОСББ, тому позивач (у разі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою), так і треті особи мають рівні права за рішенням органів місцевого самоврядування розробляти проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбуватиметься із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або право користування бажаною земельною ділянкою, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки законодавством чітко визначені підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою і за наявності таких відсутні підстави для задоволення поданого клопотання, а діяти всупереч вимогам земельного законодавства України суд не вправі зобов`язувати відповідача.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що бажана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності та зареєстрована в комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади та зареєстрована за цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» і передбачена для передачі на праві постійного користування ОСББ діяв відповідно до норм чинного земельного законодавства, а тому підстави для скасування вказаного рішення і, як наслідок, зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі №260/7253/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 01 червня 2022 року.