Справа № 160/7891/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
06 червня 2022 р.Справа №160/7891/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Стеблянко А.А.
представника позивача: Касіщевої М.В.,
представника позивача: Саідової М.В.,
редставника відповідача -1: Суріної О.С.,
представника відповідача -2: Суріної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» до відповідача -1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача -2: Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.06.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» до відповідача -1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача -2: Державної податкової служби України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо викладення в акті №666/04-36-09-02/40930346 від 10.05.2022 «Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» інформації про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки;
- зобов`язати Державну податкову службу України утриматися від вчинення дій щодо прийняття розпорядження про анулювання ліцензії серії АЖ №077047 від 07.06.2017 року з підстав, викладених в акті №666/04-36-09-02/40930346 від 10.05.2022 року «Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО».
Ухвалою Дніпровського окружного адміністративного суду від 03.06.2022 відкрито провадження у справі № 160/7891/22 та призначено її до розгляду на 28.06.2022 о 14:00.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що наказ про проведення перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» не відповідає вимогам, передбаченим Податковим кодексом України, в частині зазначення підстав для проведення перевірки, оскільки аналіз пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України свідчить про те, що в якості підстави для проведення фактичної перевірки, обов`язковою умовою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У свою чергу, жодних посилань на наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення позивачем вимог чинного законодавста, які б слугували підставою для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 802. ст. 80 Податкового кодексу України, в оскарженому наказі не має. Із вказівкою на зазначений наказ про проведення фактичної перевірки, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 10.05.2022 № 666/04-36-09-02/40930346 "Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО», у зв`язку з недопуском посадових осіб на територію підприємства", який в порушення норм Податкового кодексу України грунтується на тому, що охоронець відмовив від допуску на територію підприємства представників контролюючого органу. Враховуючи те, що контролюючий орган в акті від 10.05.2022 № 666/04-36-09-02/40930346 "Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» зазначив: акт, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання та/або його посадових осіб (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, є підставою для анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів (відповідно до ст. 3 Закону України № 481/95-ВР від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алькогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" (зі змінами та доповненнями) існує реальна загроза прийняття протиправного рішення відповідачем -2 та порушення прав і законних інтересів позивача. Оскільки дії контролюючого органу зі складання такого акта свідчать про подальші дії Державної податкової служби України з прийняття рішення про анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів серії АЖ № 077047 від 07.06.2017, існує загроза повної зупинки підприємства позивача, оскільки основним видом діяльності є виробництво тютюнових виробів. Заявник також зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до зупинення господарської діяльності позивача та можливого подальшого звільнення працівників. Позивач акцентував увагу на тому, що здійснення господарської діяльності ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» можливе лише при наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до повного зупинення господарської діяльності та матиме невідворотні наслідки, насамперед, у вигляді втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам, простою обладнання, яке потребує постійного обслуговування, неможливості відновити господарську діяльність, у зв`язку з понесеними збитками. Більш того, як зазначено позивачем, анулювання ліцензії призведе до неможливості здійснення імпорту тютюну та матеріалів для виробництва тютюнових виробів, що у свою чергу призведе до несплати податків до Державного бюджету України, сума сплачених податків підприємством протягом квітня - травня 2022 року становить 20695500,00 грн. податку на додану вартість та митного збору. Отже, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, правам та інтересам третіх осіб, а також ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить. Тобто на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк (частина 3 статті 154 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року заяву ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» про забезпечення адміністративного позову у справі № 160/7891/22 призначено до розгляду на 06.06.2022 о 11:00.
Представники позивача у судове засідання з`явилися, подану заяву про забезпечення адміністративного позову підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити.
Представник відповідача-1, відповідача-2 заперечив проти заяви про забезпечення адміністративного позову, просив суд у задоволенні поданої заяви відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За наслідками означеного, посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 10.05.2022 №666/04-36-09-02/40930346 «Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО», у зв`язку з не допуском посадових осіб на територію підприємства».
Зі змісту означеного акта встановлено, що в ході виходу за адресою охоронець відмовив від допуску на територію підприємства, у зв`язку з чим проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» неможливо. Контролюючим органом в означеному акті наведені положення статті 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», якою передбачено, що ліцензія на право виробництво пального анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.
Враховуючи зазначене, представник заявника наголосив, що жодному працівнику не було вручено наказ про проведення фактичної перевірки та жоден працівник не відмовлявся від отримання наказу на проведення фактичної перевірки, а охоронець, на якого контролюючий орган посилався в акті про неможливість проведення фактичної перевірки у зв`язку з не допуском посадових осіб на територію підприємства, є працівником охоронної компанії, яка на договірних засадах цілодобово здійснює охорону підприємства. Охоронець не є посадовою особою Товариства та не наділений повноваженнями здійснювати будь - які дії як посадові (службові) особи Товариства. Окрім того, заявник зазначив, що дізнався про існування наказу на проведення фактичної перевірки лише після отримання акта про неможливість проведення фактичної перевірки, в якому міститься посилання на такий наказ. Копію наказу на проведення фактичної перевірки він отримав лише після направлення адвокатського запиту на отримання копії наказу. Той факт, що наказ на проведення фактичної перевірки та акт про неможливість проведення перевірки у зв`язку із не допуском посадових осіб не було вручено заявнику, свідчить про порушення прав та законних інтересів заявника, а посилання в акті на ст.3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» із вказівкою на положення, відповідно до якого ліцензія на право виробництво пального анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження на підставі, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України», свідчить про намір контролюючого органу здійснити дії із прийняття розпорядження про анулювання ліцензії заявника на виробництво тютюнових виробів. Заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння значної шкоди його правам та інтересам, оскільки ведення господарської діяльності заявника залежить від наявності та дійсності ліцензії на виробництво тютюнових виробів, а для відновлення порушеного права необхідно значний час, протягом якого діяльність підприємства буде повністю зупинена, що призведе до фінансових втрат як заявника так і до державного бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно із п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскарженого рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.
У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду без вжиття заходів задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
Вирішуючи питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з того, що виробництво тютюнових виробів можливе лише за наявності відповідних ліцензій.
У свою чергу, встановлені під час судового розгляду обставини свідчать, що наразі об`єктивно існує ризик прийняття Державною податковою службою України розпорядження про анулювання ліцензії позивача, з урахуванням висновків акта від 10.05.2022 № 666/04-36-09-02/40930346 "Про неможливість проведення фактичної перевірки ТОВ «ЮНАЙТЕД ТАБАКО», у зв`язку з не допуском посадових осіб на трериторію підприємства, викладення інформації в якому, обставини та правомірність складення якого є предметом поданого адміністративного позову.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Статтею 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.
Розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.
Орган ліцензування на наступний робочий день після прийняття розпорядження про анулювання ліцензії: вносить інформацію щодо розпорядження про анулювання ліцензії до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а також оприлюднює його на своєму офіційному веб-сайті; направляє суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про анулювання ліцензії в порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.
Отже, саме з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про анулювання ліцензії останній позбавляється права на провадження діяльності, зазначеної в такій ліцензії.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, основним видом діяльності позивача є: 12.00. Виробництво тютюнових виробів".
Отже, можливість здійснення позивачем господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства, що матиме невідворотні наслідки, в тому числі, у вигляді збитків, простою обладнання, яке потребує постійного обслуговування, та необхідності вивільнення працівників, які його обслуговують.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, заявником доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, в тому числі й матеріальним, внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі. При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскарженим рішенням, діям чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Суд зазначає, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду. Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.
Також слід звернути увагу на те, що задоволення заяви є співмірним заявленим позовним вимогам. У даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких буде подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Статтею 17 Закону України 23.02.2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд при розгляді даної заяви також враховує правову позицію Європейського суд з прав людини, викладену у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України", в якій суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, та і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного прав Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ефективний засіб - це запобігання тому щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією NR (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні у справі «Беєлер проти Італії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Окрім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
При цьому, суд вважає обраний позивачем захід забезпечення позову співмірним із заявленими позивачем вимогами, таким, що відповідає предмету позову.
Крім того, суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість поданої позивачем заяви та наявність підстав для її задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд,
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТАБАКО» до відповідача -1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача -2: Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 06.06.2022.

Суддя О.В. Царікова