Справа № 300/1279/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2022 р. справа № 300/1279/22

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання відмови неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Куций Олександр Степанович (надалі, також - представник позивачки), який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивачка, ОСОБА_1 ), 15.03.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, орган пенсійного фонду), у якій просить:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи та призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботу: у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини у період з 18.07.1979 по 01.09.1980 на посаді тракторист; у Городенківському цукровому комбінаті у період з 12.09.1987 по 16.01.1988 на посаді лаборант; у колгоспі "Зоря комунізму" (згодом реорганізованого у радгосп "Вербівський" та КСП "Вербівський") з 27.04.1988 по 23.08.1994 та з 15.11.1994 по 30.04.1999 на посадах робоча по виготовленню салфеток, оператор комплексу, різноробоча та доярка;

- призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 15.09.2021 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак листом від 04.10.2021 за №0900-0207-8/36388 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило про відмову у такому призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного загального трудового стажу 28 років. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не зарахувало в загальний страховий стаж роботу на посаді тракторист у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини у період з 18.07.1979 по 01.09.1980 (1 рік 01 місяць 26 днів), період роботи у Городенківському цукровому комбінаті на посаді лаборант у період з 12.09.1987 по 16.01.1988 (04 місяці 04 дні) та період роботи у колгоспі «Зоря комунізму» (згодом реорганізованого у радгосп «Вербівський» та КСП «Вербівський») з 27.04.1988 по 23.08.1994 (6 років 03 місяці 28 днів), та з 15.11.1994 по 30.04.1999 (4 роки 05 місяців 16 днів) на посадах робоча по виготовленню салфеток, оператор комплексу, різноробоча та доярка. Представник позивача зазначив, що всі періоди роботи позивачки підтверджуються записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.02.1985, в яких містяться посилання на номери та дати наказів про прийняття та звільнення. Оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, вважає, що спірні періоди роботи підлягали зарахуванню на підставі відповідних записів у трудових книжках ОСОБА_1 . Також представник зазначив, що позивачкою додатково подавалися архівні довідки. Таким чином, вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано спірні періоди до страхового стажу позивачки та у зв`язку з цим протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком. З метою відновлення порушеного права на пенсійне забезпечення, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до правил, встановлених статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 33-34). Пунктом 4 даної ухвали судом витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком та всі наявні документи, пов`язані з його прийняттям.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзву, який надійшов на адресу суду 11.04.2022 за №0900-0902-7/10507 від 07.04.2022 (а.с. 38-41). Представниця відповідача вказала на те, що ОСОБА_1 звернулася до сервісного центру із заявою про призначення пенсії за віком, однак згідно із наданими позивачкою документами її страховий стаж становить 16 років 4 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначила, що до страхового стажу не враховано періоди роботи: згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979, оскільки на титульній сторінці дату заповнення книжки дописано іншим чорнилом та нечіткий відтиск печатки підприємства, чим порушено пункт 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці від 20.06.1974 №162 (надалі, також - Інструкція №162); не зараховано періоди роботи: з 15.01.1992 по 15.12.1995 згідно з архівною довідкою №11-42/01-15 від 11.03.2020, оскільки не підтверджено первинними документами; згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 25.02.1985, оскільки відсутній підпис власника трудової книжки; з 12.09.1987 по 16.01.1988 згідно з архівною довідкою №11-44/01-15 від 11.03.2020, оскільки в записі про звільнення не вірно вказано по батькові. Представниця також вказала на те, що судового рішення щодо встановлення факту належності архівних довідок, на які посилається представник позивача, немає. Зазначила, що згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності необхідного страхового стажу, зокрема, у 2021 році - 28 років. Оскільки страховий стаж позивачки становить 16 років 4 місяці при необхідних 28, Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №3 від 22.09.2021. На підставі наведеного, просила суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до записів у трудовій книжці колгопника НОМЕР_1 ОСОБА_1 , серед іншого, працювала:

з 18.07.1979 по 05.09.1984 - Міжгосподарське підприємство по виробництву свинини на посаді тракторист (а.с. 10, 51);

з 27.04.1988 по 23.08.1994 - прийнята в цех допоміжних промислів робочою по виготовленню салфеток; переведена оператором комплексу; переведена на різні роботи; переведена на посаду доярки (а.с. 10-11);

з 15.11.1994 по 22.02.2000 - прийнята оператором комплексу (а.с. 51-52).

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , позивачка працювала з 12.09.1987 по 16.01.1988 в Городенківському цукровому комбінаті на посаді лаборанта сезонно, на сезон виробництва цукру (а.с. 16, 62).

Із метою призначення пенсії за віком позивачка 19.08.2021 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 43 та зворотна сторона).

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України рішенням від 28.08.2021 за №93 повідомило позивачку про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 47).

ОСОБА_1 15.09.2021 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (а.с. 23-24).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 22.09.2021 за №93 відмовило позивачці у призначенні їй пенсії за віком у зв`язку із відсутністю у неї страхового стажу не менше 28 років (а.с. 48).

У подальшому, листом за №0900-0207-8/36388 від 04.10.2021 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979 дату заповнення книжки дописано іншим чорнилом, нечіткий відтиск печатки, період роботи з 15.01.1992 по 15.12.1995 не підтверджено первинними документами. У трудовій книжці НОМЕР_2 від 25.02.1985 відсутній підпис власника трудової книжки, період з 12.09.1987 по 16.01.1988 згідно архівної довідки №11-44/01-15 від 11.03.2020, оскільки в записі про звільнення не вірно по батькові, а саме " ОСОБА_3 ".

Не погоджуючись із діями пенсійного органу щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на підставі поданих нею документів представник позивачки звернувся до суду з метою захисту її порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі, також - Закон №1788-XII).

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже законодавством передбачені певні умови для призначення пенсії за віком: досягнення особою 60-ти річного віку, наявність не менше 28 років страхового стажу при зверненні із заявою про призначення пенсії у період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Зі змісту рішень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №93 від 28.08.2021, 22.09.2021, а також листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за №0900-0207-8/36388 від 04.10.2021 вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за віком є відсутність необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV. Зокрема, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області визначено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 04 місяці.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач у листі №0900-0207-8/36388 від 04.10.2021 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979, оскільки на титульній сторінці дату заповнення книжки дописано іншим чорнилом та нечіткий відтиск печатки підприємства, а також періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 25.02.1985, оскільки відсутній підпис власника трудової книжки, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься у Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі, також - Порядок №637), пунктами 1 та 2 якого визначено трудову книжку як основний документ, що підтверджує стаж роботи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

На час розгляду справи судом, чинною є Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі, також - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (пункт 2.11 Інструкції).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 Інструкції).

Пунктами 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічні вимоги щодо заповнення трудової книжки містяться у пунктах 2.10, 2.11, 2.2 та 2.3 Інструкції №162, чинної на момент внесення спірних записів трудової діяльності позивачки.

Тобто при внесенні записів до трудової книжки може використовуватися чорнило чорного, синього або фіолетового кольорів, тому проставлення дати заповнення трудової книжки іншим чорнилом не може бути підставою для недійсності записів трудової книжки.

Щодо нечіткості відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979, то суд зазначає, що даний відтиск печатки зроблений у 1979 році, тому з часом міг втратити чіткість та первинний вигляд, а тому неврахування записів трудової книжки з таких причин є безпідставним.

Також, представниця відповідача вказує на те, що при зверненні до сервісного центру про призначення пенсії подавалася трудова книжка серії НОМЕР_2 , в якій відсутній підпис власника книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що належні позивачці трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 18.08.1979 та трудова книжка НОМЕР_2 від 25.02.1985 в частині спірних періодів роботи містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (внесення дати заповнення іншим чорнилом, нечіткий відтиск печатки, відсутність підпису власника трудової книжки) не можуть бути самостійною підставою для незарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також суд звертає увагу, що позивачкою при зверненні 15.09.2021 із заявою про призначення пенсії додатково подавалися архівні довідки №П-42/01-15 від 11.03.2020, №П-43/01-15 від 11.03.2020, №1-45/01-15 від 11.03.2020 (а.с.25), однак відповідачем з формальних підстав (непідтвердження первинними документами, помилкове, на переконання відповідача, зазначення імені по батькові позивачки « ОСОБА_3 ») не враховано спірні періоди роботи на підставі цих довідок.

При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 форми РС-право від 20.10.2021 (а.с.26), відповідачем частково враховано періоди в радгоспі «Вербівський» з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 29.02.2000. Також, до страхового стажу частково врахований період з 01.09.1980 по 05.07.1984, коли позивачка працювала у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини (такий період зарахований як навчання у вищих/середніх навчальних закладах). При цьому незарахованими залишилися спірні періоди, які позивачка просить зобов`язати відповідача врахувати згідно із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні, до загального страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи з 18.07.1979 по 01.09.1980 у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини на посаді тракторист, з 12.09.1987 по 16.01.1988 у Городенківському цукровому комбінаті на посаді лаборант; з 27.04.1988 по 23.08.1994 та з 15.11.1994 по 30.04.1999 у колгоспі "Зоря комунізму" (згодом реорганізованого у радгосп "Вербівський" та КСП "Вербівський") на посадах робоча по виготовленню салфеток, оператор комплексу, різноробоча та доярка, а тому відповідача слід зобов`язати зарахувати зазначені періоди.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити та виплатити з 15.09.2021 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 14.05.1998, досягнула 60-ти річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Щодо наявності необхідного стажу позивачки, то безспірним є 16 років 04 місяці 02 дні, які самостійно визначені відповідачем у рішення про відмову в призначенні пенсії №93 від 22.09.2021 (а.с.48).

Окрім цього, до загального трудового стажу підлягають зарахуванню спірні періоди з 18.07.1979 по 01.09.1980, з 12.09.1987 по 16.01.1988, з 27.04.1988 по 23.08.1994 та з 15.11.1994 по 30.04.1999, що разом становить 12 років 03 місяці 04 дні.

Зважаючи на вищевикладене, наявний у позивачки страховий стаж роботи становить 28 років 07 місяців 06 днів та є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки, суд приходить до переконання, що відповідача необхідно зобов`язати призначити та виплатити позивачці пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 15.09.2021.

За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною в матеріалах справи квитанцією від 23.02.2022 №98 підтверджується сплата позивачкою судового збору за звернення до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн.

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню на користь позивачки сплачена нею сума судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 18.07.1979 по 01.09.1980 у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини на посаді тракторист, з 12.09.1987 по 16.01.1988 у Городенківському цукровому комбінаті на посаді лаборант; з 27.04.1988 по 23.08.1994 та з 15.11.1994 по 30.04.1999 у колгоспі "Зоря комунізму" (згодом реорганізованого у радгосп "Вербівський" та КСП "Вербівський") на посадах робоча по виготовленню салфеток, оператор комплексу, різноробоча і доярка, та у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 18.07.1979 по 01.09.1980 у Міжгосподарському підприємстві по виробництву свинини на посаді тракторист; з 12.09.1987 по 16.01.1988 у Городенківському цукровому комбінаті на посаді лаборант; з 27.04.1988 по 23.08.1994 та з 15.11.1994 по 30.04.1999 у колгоспі "Зоря комунізму" (згодом реорганізованого у радгосп "Вербівський" та КСП "Вербівський") на посадах робоча по виготовленню салфеток, оператор комплексу, різноробоча і доярка та призначити і виплачувати з 15.09.2021 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) сплачену суму судового збору, що становить 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088;

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення не набрало законної сили.

Суддя ______________ Тимощук О.Л.

(підпис)

« 03» червня 2022року

М.П.