Справа № 340/5086/20
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 червня 2022 року
Київ
справа №340/5086/20
провадження №К/9901/21059/21
Верховний Суд
у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів Бучик А.Ю., Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Мороз Л.Л., Рибачука А.І., Стародуба О.П., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 (головуючий суддя Брегей Р.І.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021 (колегія суддів у складі головуючого судді Олефіренко Н.А., суддів Білак С.В., Шальєвої В.А.)
у справі № 340/5086/20
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України,
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним висновок засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол № 120 від 20 серпня 2020 року) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ї групи з 27.05.2020 внаслідок травм, контузії, так, пов`язаних із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ї групи, внаслідок травм, контузії, поранення, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності (27 травня 2020 року), відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2021, яке було залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
- визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України від 20 серпня 2020 року №120, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до приписів пункту б частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», врахувавши виплачені кошти у сумі 18 501 грн.
Міністерство оборони України із вказаними судовими рішеннями не погодилося, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, натомість, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2021 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 04.05.2022 справу передано на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі частини 1 статті 346 та частин 1, 4 статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у подібних правовідносинах.
Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги та заслухавши доповідь судді-доповідача, палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду цієї справи палатою з огляду на наступне.
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що у визначених цим Кодексом випадках перегляд судових рішень судом касаційної інстанції здійснює, зокрема, судова палата Касаційного адміністративного суду (частина дев`ята статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України).
Стаття 346 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює підстави для передачі справи на розгляд палати. Зокрема, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати (частина перша статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України).
Порядок передачі справи на розгляд палати регламентує стаття 347 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, питання про передачу справи на розгляд палати вирішує суд за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи більшістю від складу суду, що розглядає справу. Таке питання може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції, про що суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій четвертій статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд у складі колегії суддів, передаючи цю справу на розгляд палати, зазначив, що підхід, який застосовував Верховний Суд при розгляді подібних спорів, постійно змінювався. У зв`язку з цим, та зважаючи на прийняття Конституційним Судом України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022, колегія суддів вважала за доцільне передати справу на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з метою відступу від останньої правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 15.07.2020 (справа №240/10153/19).
Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вважає, що підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.07.2020 (справа №240/10153/19) відсутні, з огляду на таке.
Ключовим правовим питанням у цій справі є те, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України. У цій справі суд першої інстанції, вирішуючи справу, застосував норми Конституції України як норми прямої дії, обґрунтовуючи свою позицію неконституційністю пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Натомість, правовідносини у справі №240/10153/19 виникли до 06.04.2022 і вирішувались судами на підставі чинної на той час редакції пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно правова позиція сформована касаційним судом у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 за редакцією Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до скасування Конституційним Судом України окремих положень зазначеного закону.
Таким чином, зміна правового регулювання у зазначених вище правовідносинах об`єктивно зумовлює інше вирішення цієї категорії справ. Тобто, ця справа та справа №240/10153/19 у таких умовах не є співставними.
Колегія суддів звертає увагу, що передача справи на розгляд палати за відсутності підстав, зазначених у статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (суд, який розглядає справу у складі колегії суддів передає справу на розгляд палати, якщо вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду), та з порушенням порядку передачі, зазначених у статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України (суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій четвертій статті 346 цього Кодексу) призводить до перевищення повноважень палати, а саме положень Кодексу адміністративного судочинства України, які регулюють діяльність останньої (стаття 33 Кодексу адміністративного судочинства України), а тому остання не може вважатися судом, встановленим законом у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно такого судового провадження.
Судова палата враховує, що стаття 347 Кодексу адміністративного судочинства України не містить положень, як діяти палаті у випадку встановлення порушення порядку для передачі справи на її розгляд. Однак при застосуванні таких повноважень як повернення справи відповідній колегії суддів для розгляду, палата враховує, що Європейський суд з прав людини визнає, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, може ухвалювати рішення, яке не було чітко визначене законом. У випадку такого застосування закону суд повинен надати чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20.07.2006, заяви № 29458/04 та № 29465/04, рішення у справі ХуліоВоуЖиберт та Ель Хогар і ля Мода проти Іспанії (JulioBouGibertandElHogar Y LaModa J. A. Х. А. v. Spain) (ухв.), заява № 14929/02, 13.05.2003, ТОВ Базальт-Імпекс проти України (Bazalt Impeks, TOV v. Ukraine, заява № 39051/07) від 01.12.2011).
З огляду на зазначене, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що справа підлягає поверненню колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду, визначеної протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020.
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 14, 33, 248, 256, 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
У Х В А Л И В:
Справу № 340/5086/20 повернути колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у складі головуючого судді Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П. для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Єзеров А.А.
Судді Берназюк Я.О.
Бучик А.Ю.
Коваленко Н.В.
Кравчук В.М.
Мороз Л.Л.
Рибачук А.І.
Стародуб О.П.
Стеценко С.Г.
Стрелець Т.Г.
Тацій Л.В.
Чиркін С.М.
Шарапа В.М.