Справа № 560/10568/21
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10568/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

31 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ес Ві Груп" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - відповідач про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області Державної податкової служби України про застосування фінансових санкцій №8066/22010901 від 22.07.2021.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2021 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування фінансових санкцій №8066/22-01-09-01/39976581 від 22.07.2021.

Стягнуто на користь ТОВ "Ві Ес Ві Груп" 2270 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 заяву ТОВ "Ві Ес Ві Груп"" задоволено частково.

Стягнуто на користь ТОВ "Ві Ес Ві Груп" судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Приймаючи оскаржуване рішення та додаткове судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що формулювання, наведене в частині 3 статті 16 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР) щодо обов`язку суб`єкта господарювання подавати "щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" слід розцінювати як таке, що включає останнє число (десяте) граничного строку у період подання відповідної звітності.

Тобто, оскільки звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за листопад 2020 року, який подано 10.12.2020, надійшов до контролюючого органу та прийнято останнім 10.12.2020, то такий звіт подано в межах строку, визначеного частиною 3 статті 16 Закону №481/95-ВР.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення суду першої інстанції та додаткове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач мав подати до контролюючого органу звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою №1-ОА (місячна) за листопад 2020 року 09.12.2020, а не 10.12.2020.

Також вказав, що в квитанції №1 від 10.12.2020, яка підтверджує факт подання звіту №1-ОА (місячна) за листопад 2020 року, позивач власноруч зазначив, що граничний термін подання звіту 09.12.2020.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відсутність в діях позивача порушень вимог Закону №481/95-ВР щодо подання звіту в останній день його подання 10.12.2020 є помилковим та безпідставним, оскільки судом неправильно здійснено трактування положень ч. 3 ст. 16 Закону №481/95-ВР.

Щодо ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення, яким стягнуто на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги відповідачем вказано, що дана справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб та не є складною. Предметом спору в даній справі є правомірність встановленого одного порушення позивачем податкового законодавства, яке не потребує від адвоката особливих вмінь, навичок та витрачання тривалого часу при підготовці позову, процесуальних документів. А тому виходячи з встановлених процесуальним законодавством критеріїв розумності та співмірності витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що стягнення на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи, витраченим адвокатом часом.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 14.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Державна податкова служба України 11.11.2020 видала товариству з обмеженою відповідальністю "Ві Ес Ві Груп" ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00187 терміном дії з 11.11.2020 до 11.11.2025.

Згідно з квитанціями №1 та №2 позивач 10.12.2020 засобами електронного зв`язку подав до контролюючого органу звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за листопад 2020 року форми №1-ОА (місячна), який доставлений та прийнятий 10.12.2020.

За результатами перевірки стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального у товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ес Ві Груп" на підставі витягу є інформаційної системи "Податковий блок" підсистеми "Подана звітність" встановлено порушення вимог частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР, а саме: згідно інформаційних баз даних ДПС України суб`єктом господарювання за листопад місяць 2020 року звіт "Про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв в оптовій мережі" форми №1-ОА (місячна) затверджений наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49 подано 10.12.2020, в той час коли граничний термін подання зазначеного звіту 09.12.2020.

Це зумовило прийняття Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області рішення про застосування фінансових санкцій №8066/22-01-09-01/39976581 від 22.07.2021, яким згідно з абзацом 22 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу за несвоєчасне подання звіту форми №1-ОА в розмірі 17 000, 00 грн.

Позивач, вважаючи рішення про застосування фінансових санкцій №8066/22-01-09-01/39976581 від 22.07.2021 протиправним, звернувся з позовом до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 22 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.

Згідно матеріалів справи позивач 10.12.2020 засобами електронного зв`язку подав до контролюючого органу звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за листопад 2020 року форми №1-ОА (місячна), який доставлений та прийнятий контролюючим органом 10.12.2020.

Підставою для застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 17000,00 грн слугував факт подання вказаного звіту форми №1-ОА (місячна) 10.12.2020.

Податковий орган виходив із того, що останнім днем подання звіту є 09.12.2020.

Проте, відповідно до положень ч. 3 ст. 16 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання подають до органу виконавчої влади щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

Судом першої інстанції вірно враховано правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 25.04.2019 у справі №810/2129/16 щодо застосування ч. 3 ст.16 Закону № 485/95-ВР, в якій вказано, що дата закінчення в даному випадку поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Тому вживати після цієї дати прислівник «включно» зайве. Отже кінцева дата є останнім днем терміну для подання звіту.

На підставі цього, Суд вважав, що формулювання, наведене в частині 3 статті 16 Закону №481 щодо обов`язку суб`єкта господарювання подавати «щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» слід розцінювати як таке, що включає останнє число (десяте) граничного строку у період подання відповідної звітності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Крім того, згідно з частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини 2 статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Отже з урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття кінцевої дати до якої подається звіт та положень Конвенції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недопущення позивачем порушень вимог Закону №481/95-ВР під час подання звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за листопад 2020 року форми №1-ОА (місячна) - 10.12.2020.

При цьому твердження відповідача про те, що в квитанції №1 від 10.12.2020, яка підтверджує факт подання звіту №1-ОА (місячна) за листопад 2020 року, позивач власноруч зазначив, що граничний термін подання звіту 09.12.2020 жодним чином не спростовує висновків суду щодо застосування положень ч. 3 ст. 16 Закону №481/95-ВР.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за листопад 2020 року, який подано 10.12.2020, надійшов до контролюючого органу та прийнято останнім 10.12.2020, то такий звіт подано в межах строку, визначеного частиною 3 статті 16 Закону №481/95-ВР.

За таких обставин підстави для притягнення ТОВ "Ві Ес Ві Груп" до відповідальності відсутні, а тому, рішення про застосування фінансових санкцій №8066/22-01-09-01/39976581 від 22.07.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо прийняття Хмельницьким окружним адміністративним судом додаткового рішення від 17.01.2022, яким заяву ТОВ "Ві Ес Ві Груп" задоволено частково та стягнуто на користь ТОВ "Ві Ес Ві Груп" судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ "Ві Ес Ві Груп" звернулося до суду першої інстанції із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №560/10568/21 у зв`язку з тим, що позивач поніс 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було надано заперечення на вказану заяву, в якій відповідач просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не надав договір про надання правової допомоги. Крім того, справа №560/10568/21 розглянута у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб та не є складною. Предметом спору в цій справі є правомірність встановленого одного порушення позивачем податкового законодавства, яке не потребує від адвоката особливих вмінь, навичок та витрачання тривалого часу при підготовці позову, процесуальних документів.

Порядок розподілу судових витрат встановлений главою 8 КАС України.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Визначаючи суму компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2021; додаткову угоду від 18.08.2021 до вказаного договору; рахунок №1 від 18.08.2021; звіт про надану правничу допомогу згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 18 серпня 2021р. (опис наданих послуг та виконаних робіт) від 04.01.2022; платіжне доручення №783 від 31.08.2021.

Між адвокатським об`єднанням "Юрколегія" (адвокатське об`єднання) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ві Ес Ві Груп" (клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2021, відповідно до умов якого, адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у виді: підготовки та наданні для підпису клієнту позовної заяви із вимогами до Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування фінансових санкцій від 22.07.2021 року №8066/22010901 та здійснення представництва інтересів клієнта в Хмельницькому окружному адміністративному суді (пункт 1.1).

Вказане спростовує доводи відповідача викладені у запереченні щодо не надання позивачем договору про надання правової допомоги. Цей договір був наданий до позовної заяви.

За змістом додаткової угоди до вказаного договору від 18.08.2021 сторони визначили, що вартість послуг адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги, а саме:

- вартість правничої допомоги з підготовки та надання для підпису клієнту позовної заяви становить 7000,00 грн;

- вартість правничої допомоги щодо здійснення представництва інтересів клієнта у Хмельницькому окружному адміністративному суді по даній справі становить 1000,00 грн.

Наведені відомості щодо вартості правової допомоги відображені в рахунку №1 від 18.08.2021.

Відповідно до звіту про надану правничу допомогу згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2021 (опис наданих послуг та виконаних робіт) від 04.01.2022 адвокатське об`єднання "Юрколегія" (адвокатське об`єднання) надало ТОВ "Ві Ес Ві Груп" наступну правничу допомогу:

- підготовка та надання для підпису ТОВ "Ві Ес Ві Груп" позовної заяви (обсяг витраченого часу - 9 годин);

- аналіз відзиву на адміністративний позов відповідача (обсяг витраченого часу - 1 година);

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення (обсяг витраченого часу - 30 хвилин).

Згідно з платіжним доручення №783 від 31.08.2021 сплачено 8000,00 грн за послуги правової допомоги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2021.

Разом з тим, оцінюючи подані документи, якими обґрунтовано реальність надання послуг, суд першої інстанції дійшов висновку, що час та види наданих послуг, зазначені в звіті від 04.01.2022, є неспівмірними з розглядом справи №560/10568/21.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, судом першої інстанції враховано, що такий вид правничої послуги, як підготовка позовної заяви включає в себе і ряд інших супутніх послуг таких, як: первинна консультація клієнта; вивчення матеріалів наданих клієнтом; вивчення судової практики та правових позицій Верховного Суду; визначення правової позиції та тактики захисту інтересів клієнта, їх узгодження з клієнтом. Таким чином, перелічені супутні послуги охоплюються поняттям підготовка позовної заяви.

Крім того, судом першої інстанції також враховано, що предмет спору в цій справі не є значно складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у справі №560/10568/21 вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесено до обсягу складних справ. Також не надано доказів здійснення аналізу відзиву на адміністративний позов відповідача.

Також враховано, що такий вид послуг, як складання заяви про ухвалення додаткового рішення не відноситься до професійної правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню в розумінні КАС України.

Отже виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 3000,00 грн.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування фінансових санкцій №8066/22-01-09-01/39976581 від 22.07.2021, а також щодо стягнення на користь ТОВ "Ві Ес Ві Груп" судових витрат за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.