Справа № 340/5470/21
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року справа № 340/5470/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання частково протиправними та скасування вимог щодо сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі внесок),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання частково протиправними та скасування вимог від 12 серпня 2019 року та 04 лютого 2021 року щодо сплати боргу з внеску в сумі 23785,08 грн. і 37788,74 грн.

Водночас просив суд стягнути з нього кошти у сумі 15939,60 грн. (а.с.1-4, 83).

У судовому засіданні пояснив, що упродовж з 01 січня 2017 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, і одночасно працював, як найманий працівник.

Стверджує, що за час праці найманим працівником роботодавець сплачував внесок, що виключає сплату внеску, як фізичною особою-підприємцем, бо у ці періоди не займався такою діяльністю.

Просив суд поновити строк звернення до суду, так як про існування вимог дізнався у червні 2021 року від працедавця, до якою надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату.

Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.34-35).

У судовому засіданні представник зазначив, що незалежно від отримання доходу у фізичної особи-підприємця виникає обов`язок сплачувати внесок у мінімальному розмірі, який встановлено законом.

09 вересня 2021 року судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.24-26).

11 січня 2022 року суд прийняв ухвалу про розгляд справи у тому ж провадженні, однак з викликом сторін (а.с.52-53).

19 травня 2022 року сторони до суду не з`явились і не клопотали про відкладення розгляду справи, що відповідно до приписів частини 9 статті 205 КАС України надало суду право вирішити позов у порядку письмового провадження (а.с.85).

Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, з 01 вересня 2009 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.49-51).

За інформацією податкового органу перебуває на загальній системі оподаткування (а.с.34-35).

Починаючи з 01 січня 2017 року не подає податкову звітність, оскільки, як стверджує, не займався підприємницькою діяльністю, так як періодично працював найманим працівником.

За інформацією Пенсійного фонду України за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року не сплачував внесок як фізична особа-підприємець (а.с.31).

За цей час роботодавці сплачували внесок як за найманого працівника у такі періоди:

- 2017 рік: січень лютий, жовтень грудень;

- 2018 рік: січень серпень;

- 2019 рік: квітень грудень;

- 2020 рік: січень грудень (а.с.14-16).

12 серпня 2019 року податковий орган прийняв щодо ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з внеску в сумі 23785,08 грн. за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2019 року (а.с.10, 32-33).

04 лютого 2021 року податковий орган прийняв щодо ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з внеску в сумі 37788,74 грн. за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року (а.с.11, 32-33).

Місячний платіж у 2017 році становив 704 грн, у 2018 році 819,06 грн., у 2019 році 918,06 грн. (а.с.32-33).

Податковий орган вимоги надсилав на адресу АДРЕСА_1 (а.с.45-47).

За цим же адресом виконавча служба надіслала постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.8).

ОСОБА_1 з 2014 року зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.18-19).

24 травня 2021 року виконавча служба прийняла постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача, яку надіслала за місцем праці (а.с.8).

ОСОБА_1 стверджує, що про існування вимог дізнався від працедавця у червні 2021 року.

Позов подано до суду 31 серпня 2021 року (а.с.20).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон).

Щодо строку звернення до суду.

Так, приписами частин 1 та 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 4 статті 25 Закону встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Отже, Закон встановлює лише строк звернення зі скаргою на вимогу в порядку адміністративного оскарження до органу доходів і зборів вищого рівня.

У порядку судового оскарження подається позов до суду.

Строк сплати зобов`язання не можна ототожнювати зі строком звернення до суду в порядку його узгодження, якщо про це прямо не зазначено в законі.

Приклад цьому приписи ПК України.

Зокрема, строк сплати податкового зобов`язання, яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення, суттєво відрізняється від строку оскарження останнього в судовому порядку.

Водночас приписами частини 4 статті 8 Закону (в редакції на час прийняття вимоги і звернення до суду) встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тому строк звернення до суду стосовно оскарження вимоги встановлено КАС України.

ОСОБА_1 не пропустив його.

Про існування вимог дізнався у червні 2021 року від працедавця.

Позов подано до суду 31 серпня того ж року.

Щодо вирішення позову.

Так, приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, згадані платники податків мають обов`язок сплачувати внесок у розмірі, який встановлено законом, незалежно від отримання доходу (прибутку).

Судом встановлено, що в період, за який нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, ОСОБА_1 не займався нею, оскільки періодично перебував у трудових відносинах з працедавцями, котрі сплачували внесок зі заробітної плати (більше мінімального розміру для фізичних осіб-підприємців).

Відносини щодо адміністрування внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця не врегульовано Законом.

Тому суд зробив висновок, що особа, яка зареєстрована, як фізична особа-підприємець (загальна система оподаткування), і не здійснює господарську діяльність (не отримує доходи), зобов`язана сплачувати внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску лише за умови, що не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа найманий працівник) вона застрахована і платником єдиного внеску за неї є роботодавець та мета збору внеску досягається за рахунок його сплати ним.

Такий правовий висновок поділяє і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду (постанова від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19).

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що у ОСОБА_1 існує обов`язок сплатити внесок за періоди, коли не перебував у трудових відносинах як найманий працівник.

Ними є: березень вересень 2017 року; вересень грудень 2018 року; січень березень 2019 року.

Позивач визнає обов`язок, оскільки просить суд стягнути з нього кошти у сумі 15939,60 грн.

Розрахунок суми до сплати: 7 х 704 + 4 х 819,06 + 3 х 918,06 = 10958,42 грн.

Сума першої вимоги увійшла в суму другої вимоги.

Захист порушеного права полягає у скасуванні першої вимоги і скасуванні другої в частині нарахування зобов`язання у сумі 26830,32 (37788,74 - 10958,42) грн.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення коштів, оскільки з такою вимогою звертається до суду кредитор, а не боржник.

Звернення до суду в цій частині вимог не спрямоване на захист порушеного права.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору у сумі 908 грн. (а.с.5)

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 12 серпня 2019 року про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23785,08 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 04 лютого 2021 року про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн. в частині грошового зобов`язання 26830,32 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн.

В іншій частині вимог позову відмовити у задоволені.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей