Справа № 380/30/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року справа №380/30/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретаря судового засідання Рехліцький Р.Р.

за участі

представника позивача Жогальська Ю.Д.

представника відповідача Павлова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-1319 від 10.06.2021 року на суму 22530 грн. 28 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що нежитлова будівля (телятник), на яку нараховано податок, не є об`єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлової будівлі (телятник). Вказує, що податковим органом не враховано, що на нього поширюється податкова пільга, яка передбачена пунктом «ж» підп.266.2.2 ст.266 ПКУ. Стверджує, що у спірний період проводив сільськогосподарську діяльність у формі особистого селянського господарства і є сільськогосподарським товаровиробником. У здійсненні господарської діяльності у формі особистого селянського господарства також використовував будівлю телятника. Зазначає, що спірним податковим повідомленням-рішенням визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2020 рік, а тому у спірний період діяла нова редакція пункту «ж» підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ. Окрім того, нарахований податок на нерухоме майно є неспівмірним із його вартістю і стягнення такого податку слід розцінювати як втручання у право власності.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач у розумінні законодавства є сільськогосподарським товаровиробником, який використовує будівлі та споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При прийнятті спірного рішення використовувались визначені ПКУ джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно. Вказує, що позивач повинен був діяти добросовісно та у випадку необхідності звернутися до контролюючого органу про проведення звірки щодо об`єктів оподаткування податком на майно, надавши для огляду оригінали правовстановлюючих та інших документів, оскільки саме в його інтересах є підтвердження існування обставин для звільнення від сплати податку на майно. Позивачем не заперечується той факт, що у спірний період він не був зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції. Вказує, що доводи щодо використання нерухомого майна-телятника у сільськогосподарському виробництві не підтверджені жодними доказами, як і статус сільськогосподарського товаровиробника.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що у державному реєстрі речових прав та їх обтяжень та реєстрі прав власності міститься інформація про належність йому на праві власності нежитлової будівлі (телятник), яка є достатньою для її ідентифікації в частині належності до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства», підклас 1271.1 «Будівлі тваринництва».

Представник позивача просить позов задовольнити з урахуванням наведених мотивів.

Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 12.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16886269 від 03.12.2007 року, які наявні в матеріалах справи, позивач є власником нежитлової будівлі (телятник), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про наявність у фізичної особи земельних ділянок №204 від 20.03.2020 року виданої Золочівським РВ УМВСУ у Львівській області у позивача наявні земельні ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,82 га), надані йому у розмірах, встановлених Земельним кодексом України, що відповідно до Податкового кодексу України є підставою для не включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходів, отриманих від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та перероблена безпосередньо фізичною особою на цих ділянках.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення №1-1319 від 10.06.2021 року, яким позивачу згідно із підп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до підп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2020 рік у розмірі 22530 грн. 28 коп.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є податкове повідомлення-рішення №1-1319 від 10.06.2021 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень підп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із підп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно із ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПКУ).

Пунктом 266.2 ст.266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування. Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до підп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України).

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст.1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 року №2238-III, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №2238-III), під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Окрім того, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно із ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23.09.2008 року №575-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №575-VI), виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

У спірних правовідносинах суд звертає увагу, що застосування підпункту "ж" підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ передбачає наявність трьох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Пільга, встановлена зазначеною нормою, стосується сільськогосподарських товаровиробників і спрямована на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

При цьому, вимоги, що будівлі/споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності, текст цієї норми не містить.

У постанові від 01.10.2019 року у справі №0340/1905/18 Верховний Суд зазначив: «законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку».

Судом встановлено, що об`єкт нерухомості, який належать позивачу на праві приватної власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею/спорудою, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (телятник).

Окрім того, в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що позивач у 2020 році займався сільськогосподарською діяльністю (довідка Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області №275 від 19.06.2020 року; довідка ТОВ «ЕКОР ТЗ» №24 від 28.10.2020 року; видаткові накладні №РН-0005419 від 21.08.2020 року, №РН-0009007 від 28.10.2020 року).

Відповідно до абзацу першого ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд звертає увагу, що у відповідності до вказаної норми, відповідачем не надано доказів, що позивач використовував належний їй на праві власності об`єкт нерухомості (телятник) у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.

Вказаний висновок кореспондується також із висновками зробленими Верховним Судом у вищезгаданій постанові.

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що визначення сільськогосподарського товаровиробника, зокрема, у ПК України, стосується лише глави 1 розділу XIV вказаного Кодексу (спрощена система оподаткування, обліку та звітності).

Тлумачення вказаного визначення можна знайти у інших нормативно-правових актах, а саме Законі №2238-III та Законі №575-VI.

Наведена обставина вказує на нечіткість встановлення правового статусу сільськогосподарського товаровиробника у ПК України як спеціальному податковому кодифікованому нормативно-правовому акті.

Разом з тим, суд звертає увагу на наявність і протилежної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Так, у постанові від 24.02.2020 року у справі №500/2407/18 Верховний Суд зазначив наступне: «позивачем не подано й матеріалами справи не підтверджено, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, а відтак не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Однак, у даному випадку, з урахуванням ч.2 ст.77 КАС України, при застосуванні практики Верховного Суду суд надає перевагу постанові від 01.10.2019 року у справі №0340/1905/18.

Щодо доводів відповідача, що у спірний період позивач не був зареєстрованим фізичною особою-підприємцем суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає такого його обов`язку, а тому такі до уваги судом не беруться.

Судом не беруться також інші доводи відповідача, з огляду на встановлені обставини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1-1319 від 10.06.2021 року не відповідаює критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги є обгрунтованими, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-1319 від 10.06.2021 року прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: Львівська область, Золочівський район, с.Сновичі; РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 01 червня 2022 року.

Суддя В.Я.Мартинюк