Справа № 826/11121/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року

м. Київ

справа № 826/11121/16

адміністративне провадження № К/9901/41722/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Олендера І.Я.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-ПРІНТ» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року (головуючий суддя Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя Літвіна Н.М., судді: Ганечко О.М., Коротких А.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-ПРІНТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-ПРІНТ» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «ПРАЙМ-ПРІНТ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12 травня 2016 року №1;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12 травня 2016 року №1.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про правомірність формування даних податкового обліку за результатами господарських відносин із ТОВ «Креатив Друк», ТОВ «Авікс Ко», ТОВ «Стройбуд-2012» та ТОВ «Комред» у періоді, що перевірявся, та безпідставність викладених в акті перевірки від 15 квітня 2016 року №64/26-15-14-01-03/37445112 висновків про порушення Товариством вимог податкового законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні у ході розгляду справи не надано необхідних первинних документів, які б підтверджували реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Креатив Друк», ТОВ «Авікс Ко», ТОВ «Стройбуд-2012» та ТОВ «Комред» у спірному періоді; фактичне здійснення зазначеними контрагентами поставки товарів на адресу позивача, надання позивачу обумовлених договорами послуг і наявність зв`язку таких операцій із господарською діяльністю ТОВ «ПРАЙМ-ПРІНТ». Суди вказали, що у контрагентів відсутні технічні можливості для виконання умов укладених з позивачем договорів, а саме основні засоби та трудові ресурси, та зазначили, що наявність формально складених, але недостовірних первинних документів не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції; крім того взяли до уваги й обставину наявності кримінального провадження №0000004 від 21 листопада 2012 року та пояснення директора контрагента позивача - ТОВ «Стройбуд-2012», який заперечив своє відношення до реєстрації та діяльності цього суб`єкта господарювання.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначив, що висновки контролюючого органу про порушення платником вимог податкового законодавства ґрунтуються виключно на відомостях АС «Автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України», АІС «Податковий блок», АІС «Податки» та не підтверджені жодними належними доказами, та наголосив на тому, що надав усі необхідні первинні документи, які в повній мірі відображають зміст господарських операцій з вказаними контрагентами та правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами їх здійснення.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

В подальшому, касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 15 квітня 2016 року № 64/26-15-14-01-03/37445112 (далі - Акт перевірки), в якому, в свою чергу, зазначено, про порушення позивачем вимог:

- пунктів 138.2, 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2012 рік у розмірі 9018,00 грн та завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у розмірі 290167,00 грн;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, унаслідок чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 91623,00 грн, у тому числі за: грудень 2012 року - 20000,00 грн; лютий 2013 року - 4967,00 грн; квітень 2013 року - 25000,00 грн; вересень 2014 року - 41655,00 грн.

В подальшому відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 12 травня 2016 року:

- №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 83319,00 грн, з яких за основним платежем - 66655,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 16664,00 грн.;

- №1, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 290167,00 грн.

Фактичною підставою для таких висновків контролюючий орган вказав безпідставність формування позивачем у періоді, що перевірявся, даних податкового обліку за результатами господарських відносин із ТОВ «Креатив Друк», ТОВ «Авікс Ко», ТОВ «Стройбуд-2012» та ТОВ «Комред» з огляду на укладення угод без мети настання реальних правових наслідків та безтоварний характер господарських операцій, єдиною метою проведення документування яких є отримання Товариством незаконної податкової вигоди.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, Суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються статтею 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 статті 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення податкових вигод.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту/витрат, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, за змістом процесуального закону, який діяв на час розгляду і вирішення справи, платник податків повинен підтвердити належними та допустимим доказами свої заперечення проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами, між позивачем (Покупець) та ТОВ «Креатив Друк» (Постачальник) укладено договір поставки від 03 лютого 2014 року №0302ПТ, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця партіями папір крейдований для використання у підприємницькій діяльності, а Покупець зобов`язався прийняти товар і своєчасно здійснити оплату на умовах і в строки, передбачені договором. Постачальник одночасно з поставкою товару надає покупцю оригінали товарно-супровідних документів: видаткової накладної, податкової накладної, рахунку-фактури на оплату, гігієнічний висновок, а також оригінали або завірені копії документів, що засвідчують відповідність товару вимогам державного стандарту або технічних умов відповідно до чинного законодавства України.

Також між позивачем (Замовник) та ТОВ «Авікс Ко» (Виконавець) укладено договір надання послуг від 03 грудня 2012 року №031212У, за умовами якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з проведення маркетингових досліджень на ринку поліграфічної продукції за напрямками, що цікавлять Замовника, а останній, у свою чергу, прийняти та оплатити надані послуги. Оплата виконується на підставі акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Крім того, між позивачем (Покупець) та ТОВ «Стройбуд-2012» (Постачальник) укладено договір поставки від 04 лютого 2013 року №040213КП, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця канцелярські товари, а Покупець - прийняти товар і своєчасно здійснити оплату на умовах і в строки, передбачені договором.

08 квітня 2013 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Комред» (Продавець) укладено купівлі-продажу №0413КП, за умовами якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця поліграфічне обладнання в робочому стані у повній комплектації, згідно з технічної документації і придатного до експлуатації Покупцем у його господарській діяльності, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість обладнання на умовах цього договору. Продавець у момент передачі у власність Покупцю обладнання зобов`язаний надати всю технічну документацію, а також іншу документацію, яка підтверджує відповідність обладнання державним нормам, стандартам та технічним умовам, що є чинними на території України для відповідної категорії обладнання. У випадку ненадання продавцем вищезазначеної документації на обладнання, покупець має право відмовитись від прийняття обладнання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з обґрунтованості викладених в акті перевірки висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства та відсутності фактичного здійснення господарських операцій з вказаними вище контрагентами.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів, зважаючи на наступне.

Так, наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту та витрат є обов`язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

На підтвердження фактичного виконання умов договору поставки від 03 лютого 2014 року №0302ПТ, укладеного з ТОВ «Креатив Друк», позивач надав копії податкових та видаткових накладних.

При цьому, як вказали суди, позивач не надав документів, що засвідчують відповідність товару вимогам державного стандарту або технічних умов відповідно до чинного законодавства України, обов`язковість яких передбачена умовами договору. Також із наданих платником документів неможливо встановити яким чином здійснювалася поставка товару та його зберігання.

Що ж до виконання умов договору надання послуг від 03 грудня 2012 року №031212У, укладеного з ТОВ «Авікс Ко», то позивач подав копії актів здачі-прийняття робіт, податкових накладних та письмові матеріали «Маркетингові дослідження на тему «Ринок поліграфії України за період з 2006 по 2012 року».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з наданих Товариством актів здачі-прийняття робіт неможливо встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру тощо. Крім того, суди правильно зазначили, що долучені до матеріалів справи «Маркетингові дослідження на тему «Ринок поліграфії України за період з 2006 по 2012 року» проводились на підставі даних 2010-2012 років. При цьому, фактично ТОВ «ПРАЙМ-ПРІНТ» почало роботу у 2014 році, з чого випливає, що результати цих досліджень не використовувались позивачем у його господарській діяльності з метою отримання прибутку. Крім того, на спростування доводів контролюючого органу про відсутність у ТОВ «Авікс Ко» необхідних трудових ресурсів для виконання умов укладеного договору позивач не надав доказів наявності у контрагента фахівців для проведення відповідного маркетингового дослідження.

Обґрунтовуючи фактичне виконання умов договору поставки від 04 лютого 2013 року №040213КП, укладеного з ТОВ «Стройбуд-2012», позивач надав копії податкової накладної, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Проте, як з`ясували суди, за звітний 2013 рік ТОВ «Стройбуд-2012» не подавалося жодних звітів про суми нарахованої заробітної плати та фінансового звіту, що свідчить про відсутність у контрагента необхідних умов для провадження господарської діяльності. Зазначене жодним чином не спростовано позивачем.

Крім того, суди взяли до уваги ту обставину, що в межах кримінального провадження №0000004 від 21 листопада 2012 року було допитано директора контрагента позивача - ТОВ «Стройбуд-2012», який зазначив, що не має жодного відношення до реєстрації та діяльності вказаного суб`єкта господарювання. Більше того, як встановлено судами попередніх інстанцій, зазначена особа на час спірних у даній справі правовідносин перебувала у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№20).

На підтвердження виконання умов договору купівлі-продажу від 08 квітня 2013 року №0413КП, укладеного з ТОВ «Комред», Товариство надало копії податкових накладних, видаткових накладних, актів приймання-передачі, оборотно-сальдових відомостей. При цьому, з наданих позивачем документів неможливо встановити, яким чином здійснювалося транспортування товару від контрагента на адресу позивача та його зберігання. Платником не надано технічну документацію, а також іншу документацію, яка підтверджує відповідність обладнання державним нормам, стандартам та технічним умовам, чинним на території України для відповідної категорії обладнання, обов`язковість якої передбачена умовами договору. Також платником не надано доказів на підтвердження технічного стану обладнання та його комплектації, що свідчили б про придатність останнього для використання позивачем у своїй господарській діяльності.

Щодо доводів позивача про відсутність у контролюючого органу повноважень самостійно в позасудовому порядку визнавати правочини нікчемними, Суд зазначає, що відсутність судового рішення про недійсність нікчемного правочину не свідчить про створення ним певних правових наслідків. Суд у мотивувальній частині рішення у справі щодо оскарження нарахованих грошових зобов`язань має право дійти самостійних висновків під час розгляду питання про реальність господарської операції, на підставі якої формувалися дані податкового обліку сторін договору.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що судами в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-ПРІНТ» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіС.С. Пасічник І.А. Васильєва І.Я.Олендер