Справа № 260/3101/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/3101/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, представники - Симканич В.В., Попова І.С.,

відповідача: Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, представник - Станкович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимог, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 травня 2022 року.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, яким просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги викладені в пунктах 2, 3, 4, 5, 6, та 7 в листі Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 07.07.2021 року №130703-14/1968-2021 «Про усунення виявлених порушень» за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області за період з 01.01.2019р. по 31.12.2020р. від 03 червня 2021 року №13-07-08/6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області 13.07.2021 року засобами поштового зв`язку надійшов лист Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 07.07.2021 року №130703-14/1968-2021 «Про усунення виявлених порушень» за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 від 03 червня 2021 року № 13-07-08/6.

Позивач вважає протиправними та такими, які підлягають скасуванню вимоги викладені в пунктах 2, 3, 4, 5, 6 та 7 листа Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 07.07.2021 року №130703-14/1968-2021 «Про усунення виявлених порушень».

Представники позивача у судовому засіданні підтримали висунуті позовні вимоги та просили суд задовільнити позовну заяву у повному обсязі.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що на виконання Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І квартал 2021 року Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на І півріччя 2021 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області проведено ревізію окремих питань фінансово - господарської діяльності в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Закарпатській області за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року.

Ревізією встановлено порушення та недоліки викладені в акті ревізії від 03.06.2021р. №13-07-08/6, який підписаний посадовими особами ТУ ДСА із запереченнями.

За результатами розгляду заперечень Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області підготовлено висновки, які надіслано на адресу відповідача супровідним листом від 07.07.2021р. №130703-14/1967-2021.

Загалом за результатами проведеної ревізії встановлено порушень законодавства на загальну суму 2017158,21 грн, в тому числі, які не усунуті в ході ревізії - 2002372,11 гривень.

З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення надалі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області зобов`язало ТУ ДСАУ в Закарпатській області вжити заходи, щодо усунення порушень та було вказано шляхи усунення.

Представник відповідача зазначив, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, а питання щодо наявності збитків та їх розміру має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення. У зв`язку з ним звернення ТУ ДСАУ в Закарпатській області з позовом про визнання протиправними та скасування вимог викладених в пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 7 в листі від 07.07.2021 року №130703-14/1968-2021 є неналежним способом захисту порушеного права, а відтак такий позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення даної позовної заяви та просив суд відмовити у такому.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 01.03.2021 по 27.05.2021 року посадовими особами Управління Західного офісу Держаудитслужби у Закарпатській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за результатами якої складено акт №13-07-08/6 від 03.06.2021 року.

За результатами проведеної ревізії встановлено порушень законодавства на загальну суму 2017158,21 грн, в тому числі, які не усунуті в ході ревізії - 2002372,11 грн.

15 червня 2021 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області було подано до Держаудитслужби Заперечення до акту ревізії №13-07-08/6 від 03.06.2021 року.

За результатами розгляду заперечень Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області було сформовано Висновок на Заперечення від 15.06.2021 року до Акту ревізії, відповідно до якого подані ТУ ДСА України в Закарпатській області заперечення відповідачем прийняті не було.

13 липня 2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області було отримано лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області №130703-14/1968-2021 від 07.07.2021 року, яке є предметом оскарження в частинах п.2, 3, 4, 5, 6, та 7, в якому останньому наголошено на виявлені під час проведення ревізії порушення законодавства, які запропоновано усунути, зокрема, шляхом:

- п.2. По об`єктах основних засобів, залишкова вартість яких дорівнює нулю, та які продовжують використовуватися, визначити їх ліквідаційну вартість та відкоригувати її у бухгалтерському обліку відповідно до вимог пункту 5 розділу III Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби";

- п.3. Вжити заходи щодо забезпечення перерахування в дохід загального фонду Держаного бюджету коштів в сумі 66047,32 грн - утриманої заробітної плати з нарахуваннями за попередній рік, та видатки за якими проведені в попередньому бюджетному періоді;

- п.4. Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.130-136 КЗпП України шкоди, заподіяної через зайве нарахування та виплату суддям місцевих судів Закарпатської області, які не здійснювали правосуддя через не проходження кваліфікаційного оцінювання доплат до посадового окладу з нарахуванням і перерахуванням ЄСВ загалом на суму 1140429,56 грн, з подальшим перерахунком коштів в дохід Держаного бюджету;

- п.5. Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.130-136 КЗпП України шкоди, заподіяної через зайве нарахування та виплату суддівської винагороди на суму 311654,34 грн, та як наслідок зайвого нарахування та сплати єдиного соціального внеску в сумі 68563,95 грн, з подальшим перерахунком коштів в дохід Держаного бюджету;

- п.6. Відповідно до норм ст.130-136 КЗпП України забезпечити відшкодування зайво проведених видатків бюджетних коштів внаслідок нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму винагороди присяжним на загальну суму 162390,66 грн, з подальшим перерахунком коштів в дохід Держаного бюджету;

- п.7. Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.130-136 КЗпП України шкоди, заподіяної ТУ ДСАУ в Закарпатській області внаслідок здійснення видатків по виплаті винагороди присяжним з нарахуваннями за попередні бюджетні періоди в поточних роках, яка в кредиторській заборгованості на початок поточного року не значилася та в органах державного казначейства не зареєстрована загалом на суму 23828,31 грн, з подальшим перерахунком коштів в дохід Держаного бюджету».

Не погоджуючись з вимогами Управління в частині п.2, 3, 4, 5, 6, та 7 такої, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області звернулося з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Правові й організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені приписами Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26.01.1993 №2939-ХІІ (далі - Закон №2939).

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2939 головним завданням органу державного фінансового контролю є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Частиною 1 ст.4 Закону №2939 передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно п.7 ч.1 ст.10 Закону №2939 орган державного фінансового контролю наділено правом, в тому числі, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 Положення, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно пп.3 п.4 Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль, зокрема, через здійснення державного фінансового аудиту.

За приписами п.7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до п.2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі Порядок), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (п. 46 Порядку).

Пунктом 50 Порядку передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Отже, аналізуючи вищевикладені положення законодавства, суд дійшов висновку, що Держаудитслужба та її територіальні органи мають право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, контролюючий орган має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не вжито заходів щодо усунення виявлених під час здійснення перевірки порушень законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Судом встановлено, що предметом даного адміністративного позову є питання правомірності прийняття контролюючим органом вимог, які направлені підконтрольному суб`єкту до виконання. Так, оскаржені пункти вимоги стосуються питань відшкодування збитків, завданих, на думку посадових осіб Управління, державні внаслідок допущених Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області порушень законодавства.

З цього приводу суд зазначає, що про необхідність відшкодування виявлених під час проведення ревізії збитків, завданих державі чи об`єкту контролю може бути зазначено у вимозі, але вони не підлягають примусовому стягненню шляхом прийняття такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на відшкодування збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Наявність таких збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16, а також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 02 липня 2020 року у справі №826/1508/17, від 28 лютого 2020 року справа №1340/5972/18.

Відповідно до ч.4 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимоги викладеної в пункті 2, суд зазначає, що на балансі Територіального управління ДСА України в Закарпатській області відсутні об`єкти основних засобів, які підлягають визначенню ліквідаційної вартості, керуючись пунктом 4. Розділу I Загальних положень Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби", яким визначено, що ліквідаційна вартість сума коштів або вартість інших активів, яку суб`єкт державного сектору очікує отримати від реалізації (ліквідації) необоротних активів після закінчення строку їх корисного використання (експлуатації), за вирахуванням витрат, пов`язаних з продажем (ліквідацією).

Отже, на балансі обліковуються об`єкти основних засобів, залишкова вартість яких дорівнює нулю, та по яких можливо та доцільно визначити справедливу вартість, так як вони продовжують використовуватися місцевими загальними судами, а саме: 12 адміністративних будівель; 10 одиниць рухомого складу автотранспортних засобів; 116 одиниць машин та обладнання (комп`ютери, монітори, периферійне і мережеве обладнання комп`ютера, що за вартістю за одиницю чи комплект відносяться до основних засобів, сервера, телефони, копіювальна техніка, тощо); 162 одиниці інструментів, приладів, інвентаря (бар`єри, сейфи, шафи, столи, крісла, тощо), які не підлягають реалізації (ліквідації) та відповідно не відносяться до таких, по яких визначається ліквідаційна вартість.

ТУ ДСА України в Закарпатській області, керуючись Національним положенням (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.10.2010 № 1202, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 за № 1017/18312 та листом Міністерства фінансів України від 07.04.2015 № 31-11420-07-5/12145 при наявності бюджетних асигнувань та погодження з органом, уповноваженим управляти об`єктами державної (комунальної) власності по об`єктах основних засобів, залишкова вартість яких дорівнює нулю, та які продовжують використовуватися, визначить їх справедливу вартість та дані будуть відображені у регістрах аналітичного обліку основних засобів.

Щодо вимоги викладеної в пункті 3 суд зазначає, що відповідно до п.43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 № 228, ТУ ДСА України в Закарпатській області, як розпорядник державних коштів провадило діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Слід зазначити, що органи Казначейства здійснюють контроль за дотриманням даної норми, а отже здійснення діяльності понад встановлені межі бюджетних асигнувань затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду є недопустимим.

Відповідно до вимог пункту 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів №372 від 02.04.2014 (далі-Порядку):

«Суми коштів, які надходять у поточному бюджетному періоді на реєстраційні, спеціальні реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, або поточні рахунки, відкриті в установах банків (крім власних надходжень), як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетних періодах, перераховуються до доходів загального фонду відповідного бюджету.

На суми коштів, які надходять у поточному бюджетному періоді на спеціальні реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, або поточні рахунки, відкриті в установах банків, як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетних періодах, за рахунок власних надходжень бюджетних установ коригується результат виконання кошторису з одночасним збільшенням доходів поточного періоду.»

Слід зауважити, що у вказаних в Акті бюджетних періодах надходження коштів на реєстраційні рахунки ТУ ДСА України в Закарпатській області, які відкриті в органах Казначейства, як повернення дебіторської заборгованості, які були утримані із заробітної плати працівників, після завершення бюджетних періодів не відбулося, тому підстави для перерахування коштів до державного бюджету відсутні. Касові відновлення відповідно не здійснювалися, оскільки відновлення касових видатків це повернення установі коштів, які вона раніше нарахувала (перерахувала) тому чи іншому контрагенту. Так, відновлення касових видатків проводять у випадках, коли на реєстраційний рахунок установи повернули кошти, помилково чи надмірно сплачені.

Окрім того, згідно Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів №372 від 02.04.2014 року дебіторська заборгованість сума заборгованості дебіторів установі на певну дату.

Таким чином, станом на 31 грудня бюджетного періоду сума, яка б підпадала під термін дебіторська заборгованість не могла бути достовірно визначена, оскільки були відсутні документи, які є підставою для її відображення, отже, у бухгалтерському обліку станом на 31 грудня не можливо відобразити дебіторську заборгованість без підтверджуючих документів, у зв`язку з цим, на початок поточного бюджетного періоду, кошти як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетний періодах не надходили і не могли надійти, оскільки, не було самої дебіторської заборгованості.

Суд зазначає, що неможливо констатувати порушення пункту 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів №372 від 02.04.2014., оскільки не виконуються дві основні умови даної норми:

- надходження на реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, суми коштів, як погашення дебіторської заборгованості;

- наявність дебіторської заборгованості за попередній бюджетний період.

Щодо вимоги викладеної в пункті 4., суд зазначає, що виплата суддям без повноважень доплат до посадового окладу у 2020 році здійснювалась на підставі Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 «Щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (далі Рішення).

Під час розгляду справи Конституційним Судом України набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 "Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами)" визнано таким, що втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу Закону № 1402.Так, пунктом 23 розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402, яким регулювалося питання оплати праці суддів (на час здійснення доплат суддям без повноважень) було установлено, що "до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами)".

Отже, оспорювані положення Закону №2453 у редакції Закону №192 згідно з пунктом 23 розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 були чинними і продовжували застосовуватися до суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, тому їх розглядав Конституційний Суд України.

У своєму Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що Законом №1402 виділено окрему категорію суддів - "судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання". Внаслідок чого питання розміру суддівської винагороди регулювалося двома законами: Законом № 2453 в редакції Закону №192 для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, та Законом №1402 для суддів, які пройшли таке оцінювання та звернено увагу, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів.

Отже, положення ч.10 ст.133 Закону №2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Таким чином, положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VІІІ, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Конституційний Суд України, зазначає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Таким чином, перебуваючи на посаді судді місцевого загального суду не здійснюючи правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

З огляду на вищезазначене, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Закарпатській області виплачувало доплати суддям без повноважень у 2020 році на підставі чинного законодавства та у межах повноважень.

Щодо вимоги викладеної в пункті 5, суд зазначає, що відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустки» установлюється такий вид відпусток, як щорічні відпустки, до яких належать:

- основна відпустка (ст.6 цього Закону);

- додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону);

- додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону);

- інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Пункт 1 ч.1 ст.4 Закону «Про відпустки» встановлює можливість надання працівникам інших щорічних додаткових відпусток, передбачених законодавством. Це означає, що з набранням чинності Законом України «Про відпустки» зберегли чинність правила, якими встановлені щорічні додаткові відпустки, зокрема, й суддям.

Така додаткова відпустка суддів передбачена ст.136 Закону «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Отже, вказана додаткова відпустка суддів відноситься до щорічної відпустки і відповідно до ч.1 cт.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у максимальному розмірі суддівської винагороди не враховується. Таким чином, ТУ ДСА України в Закарпатській області, при нарахуванні суддівської винагороди протягом періоду з 18.04.2020 по 28.08.2020 оплата часу додаткових відпусток суддів не враховувалась у максимальному розмірі винагороди правомірно згідно частини 1 статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (в редакції Закону 553) і висновок викладений в Акті щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у завищеному розмірі загалом на суму 311654,34 грн, та як наслідок зайво нарахованого та сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 68563,95 гривень є безпідставним.

Щодо вимоги викладеної в пункті 6, суд зазначає, що ТУ ДСА України в Закарпатській області проводило нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на винагороду присяжного відповідно до чинного законодавства України.

Особливості правового статусу присяжного, вимоги до присяжного, порядок залучення присяжних до виконання обов`язків у суді та гарантії їх прав визначено главою 3 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон).

Статтею 68 Закону передбачено, що присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Порядок виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затверджений наказом ДСА України від 05.10.2016 №198 (далі - Порядок), визначає процедуру нарахування, виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному відповідно до статті 68 Закону. Відшкодування витрат на проїзд і наймання житла, виплата добових присяжному проводиться відповідним територіальним управлінням державної судової адміністрації України в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України для відряджень у межах України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із ч.7 ст.7 згаданого Закону перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом міністрів України. Не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 р. №1170 затверджено перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Слід зазначити, що винагорода присяжного в зазначеному переліку відсутня.

У зв`язку з викладеним, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування має нараховуватися на винагороду присяжного.

Отже, ТУ ДСА України в Закарпатській області проведено законні та правомірні видатки внаслідок нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму винагороди присяжним у 2019 та 2020 роках.

Щодо вимоги викладеної в пункті 7, суд зазначає, що порядок виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затверджений наказом ДСА України від 05.10.2016р. №198 (далі - Порядок), визначає процедуру нарахування, виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному відповідно до ст.68 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Так, відповідно п.6 Порядку Територіальне управління Державної судової адміністрації України протягом п`яти робочих днів після отримання від суду підтвердження виконання присяжним обов`язків у суді здійснює перерахування коштів на користь присяжного через відповідні органи Державної казначейської служби України в разі наявності кошторисних призначень та відкритих асигнувань з відрахуванням податків і зборів відповідно до законодавства.

Оскільки, підтверджуючі документи за грудень 2018 року та грудень 2019 року надійшли до ТУ ДСА України в Закарпатській області відповідно у січні 2019 року та січні 2020 року, то і нарахування та виплата були проведені у даних бюджетних періодах.

Так, підтверджуючі документи від місцевих загальних судів Закарпатської області для виплати винагороди присяжним за грудень 2018 року надійшли до ТУ ДСА України в Закарпатській області у січні 2019 року, а за грудень 2019 року документи надійшли відповідно у січні лютому 2020 року.

Слід зазначити, що без наявних документів, на підставі яких нараховується винагорода присяжним, неможливо обрахувати суму бюджетних зобов`язань, а отже можливість відобразити суму кредиторської заборгованості станом на 31 грудня 2018 року та 31 грудня 2019 року відсутня.

Згідно з ч.7 ст.43 Конституції України «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України виплата присяжним це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (виконані присяжним обов`язки у суді). Територіальне управління повинно обов`язково виплатити вищезгадану винагороду не зважаючи в якому періоді були надані документи, тому виплата винагороди присяжним за минулий бюджетний період була здійснена за рахунок видатків поточного року.

Таким чином, виплата винагороди присяжним здійснювалася в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, після отримання підтверджуючих документів, а саме Довідок підписаних головуючим суддею у справі за участю присяжного, про виконання/невиконання присяжним обов`язків у суді із зазначенням фактично відпрацьованого часу на підставі табелю обліку робочого часу, що дало можливість забезпечити гарантії прав присяжних відповідно до статті 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Виходячи з наведених приписів законодавства та встановлених в судовому засіданні обставин у системному їх зв`язку, суд констатує про хибність висновків органу держфінконтролю про наявність порушень ТУ ДСА України в Закарпатській області, викладених в пунктах 2, 3, 4, 5, 6 та 7 листа Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 07.07.2021 року №130703-14/1968-2021 "Про усунення виявлених порушень" за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 від 03 червня 2021 року № 13-07-08/6.

Відповідно до приписів Закону 2939, фінансовий контроль здійснюється з метою виявлення порушень та вжиття заходів щодо їх усунення. При цьому такі заходи повинні бути ефективними та пропорційними, тобто спрямованими на фактичне усунення виявлених порушень з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення, яких спрямовані такі заходи. Водночас, вимоги органів державного фінансового контролю повинні бути законними, обґрунтованими, зрозумілими, чіткими та такими, що не допускають неоднозначного їх тлумачення.

При цьому, оскаржена вимога не відповідає наведеним принципам діяльності органу держфінконтролю, оскільки висновок про наявність порушень (які є предметом оскарження за даним позовом) є хибним, суперечить вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, проаналізувавши обставини даної справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк