Справа № 280/1/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 червня 2022 року (09:30)Справа № 280/1/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України (69600, м. Запоріжжя, вул. Перша ливарна, буд. 36, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність відповідача стосовно повної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною та зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 49951,20 грн. за повних 25 роки календарної вислуги на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

визнати бездіяльність відповідача стосовно своєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною та зобов`язати відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, з розрахунку 436,73 грн. за кожний календарний день затримки (з 17.12.2021) до набуття чинності постановленого судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.12.2021 наказом Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України № 254 о/с-21 позивач був звільнений з державної кримінально-виконавчої служби за ст. 77 п. 7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з вислугою 25 роки 01 місяць 23 дні, у пільговому обчисленні 28 років 06 місяців 04 дні. Позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням загальної вислуги 25 роки від відповідача, а не виходячи з вислуги 10 років 05 місяців 04 дні. Крім того, зазначає, що оскільки звільнений позивач був 16.12.2021, а розрахунок з ним проведений був 28.12.2021, то належні суми виплачені були із затримкою в один день, а тому має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, з розрахунку 436,73 грн. за кожний календарний день затримки (з 17.12.2021) до набуття чинності постановленого судового рішення, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідно до вказаної ухвали, відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала отримана відповідачем 18.02.2022.

Станом на 02.06.2022 відповідач відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 18.05.1994 по 13.03.1996 проходив службу в Збройних силах, з 22.07.1998 по 25.05.2011 проходив службу в Органах внутрішніх справ.

У період з 12.07.2011 по 16.12.2021 проходив службу у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та мав спеціальне військове звання старший прапорщик внутрішньої служби.

Наказом від 16.12.2021 № 254/ос-21 позивача звільнено 16.12.2021 з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» за власним бажанням за п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років складає: 25 років 01 місяць 02 дні; у пільговому обчисленні 28 років 05 місяців 04 дні. Для виплати одноразової грошової допомоги вислуга років становить: у календарному обчисленні 10 років 05 місяців 04 дні (а.с.16).

27.12.2021 представник позивача звернулася до начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з проханням здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у сумі 49951,20 грн.

Для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 відповідачем враховано календарний строк служби позивача на день його звільнення - 10 років 05 місяців 04 днів, допомога нарахована у розмірі 33300,80 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у повному розмірі вихідної одноразової грошової допомоги, останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначаються Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною 1 статті 23 Закону визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів Україні.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Порядком виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5.

Згідно з пп. 2, 4 п. 1 Розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового та начальницького складу ДКВС України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.

Також в абз. 7 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей зазначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

З вищевикладеного вбачається, що встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій зі служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Як зазначалось вище, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 22.07.1998 по 25.05.2011 та був звільнений наказом № 98о/с від 25.08.2011.

Зі змісту довідки Управління поліції охорони в Запорізькій області Національної поліції України від 16.06.2021 № 1354/43/27-3/01-2021 встановлено, що позивач при звільненні з органів МВС одноразову грошову допомогу не отримував (а.с.13).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки при попередньому звільненні з органів внутрішніх справ у 2011 році позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, тому при повторному звільненні мав право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби з розрахунку 25 років 01 місяць 02 дні.

Як наслідок визначення періоду служби, за який позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги, суперечить вимогам Закону № 2262-ХІІ, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача стосовно своєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною та зобов`язання відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, з розрахунку 436,73 грн. за кожний календарний день затримки (з 17.12.2021) до набуття чинності постановленого судового рішення, суд зазначає наступне.

Так, порядок проведення розрахунків при звільненні з військової служби регулюється Законом №2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, положення цього Закону не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи щодо виплати середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначений строк підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивача Наказом від 16.12.2021 № 254/ос-21 звільнено 16.12.2021 з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» за власним бажанням за п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а розрахунок вихідної допомоги в обчисленні 10 років 05 місяців 04 дні у розмірі 33300,80 грн. з ним фактично здійснений 28.12.2021. Крім того вважає, що має право на середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, з розрахунку 436,73грн. за кожний календарний день затримки (з 17.12.2021) до набуття чинності постановленого судового рішення, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

При цьому стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, у п.57 рішення Європейського суду з прав людини у справі Меньшакова проти України від 08.04.2010 року, остаточне від 04.10.2010 (Заява № 377/02) Суд зазначив, що відповідно до статті 117 Кодексу при відсутності спору щодо суми заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період фактичного розрахунку (частина перша статті 117), а при наявності спору про розміри сум заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявності спірних правовідносин, які права на отримання належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №804/1782/16, від 27.06.2018 у справі №810/1543/17, від 10.04.2019 у справі №823/1919/16, яка, в силу положень частини 5 статті 242 КАС України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 436,73 грн. за кожний календарний день затримки (з 17.12.2021) до набуття чинності постановленого судового рішення, оскільки суми компенсації є спірними, а позовна вимога в цій частині є передчасною та фактично спрямована на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату грошової компенсації.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 04.01.2022, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України (69600, м. Запоріжжя, вул. Перша ливарна, буд. 36, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України щодо невиплати ОСОБА_1 у повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язати Державну установу «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 49 951,20 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 20 копійок) за 25 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплачених сум, на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.06.2022.

Суддя Ю.В. Калашник