Справа № 600/5877/21-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 травня 2022 року

м. Київ

справа № 600/5877/21-а

адміністративне провадження № К/990/12530/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 600/5877/21-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове місце проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 , що оформлене листом від 02 квітня 2021 року за №К-107/6/7301.4/2395-21;

- скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове місце проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 що оформлене листом від 02 квітня 2021 року за №К-107/6/7301.4/ 2395-21 ;

- зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області здійснити оформлення та видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове місце проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 , що оформлене листом від 02 квітня 2021 року за №К-107/6/7301.4/2395-21. Скасовано рішення Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове місце проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 що оформлене листом від 02 квітня 2021 року за №К-107/6/7301.4/2395-21. Зобов`язано Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області здійснити оформлення та видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину США ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в цій справі є визнання незаконним (ничинним) та скасування рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове місце проживання в Україні.

Справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина 6 статті 12 КАС України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу справою незначної складності.

Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.

У касаційній скарзі скаржник посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень на пункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Інші доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

В обґрунтування права на касаційне оскарження судових рішень у цій справі скаржник також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосовування норми права у подібних правовідносинах.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При цьому скаржник не зазначає конкретної норми про застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що зазначення норми права, яку, на думку скаржника, застосовано судом неправильно, безвідносно обставин справи не є належним обґрунтуванням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 600/5877/21-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк