Справа № 320/216/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2022 року Київ №320/216/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до УСЗН Бориспільської РДА Київської області про визнання бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком протиправною та стягнення на його користь недоплачену частину грошової допомоги у розмірі 8992 гривень.

На обґрунтування заявлених вимог вказав, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни III групи та перебуває на обліку з 2020 року в УСЗН Бориспільської РДА Київської області. Стверджує, що у 2021 році відповідач виплатив йому грошову допомогу в сумі 3 391 грн., чим безпідставно зменшив розмір соціальної виплати до 5 травня за 2021 рік. Не погоджуючись з розміром одержавної суми, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату недоплачену частину грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 27.02.2020 у справі №1-247/2018 (3393/18), однак УСЗН Бориспільської РДА Київської області у відповило йому відмовою, що стало підставою для виникнення спору.

Ухвалою суду від 12.01.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в порядку ст.162 КАС України, в якому останній позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що разова грошова допомога у 2021 році була виплачена позивачеві згідно вимог постанови КМУ від 08.04.2021 №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" та чинного на той час законодавства України.

У відзиві представник УСЗН також вказав, що орган соціального захисту населення визначив до виплату ОСОБА_1 грошову допомогу не на власний розсуд, а на підставі поданого ГУ ПФУ у Київської області переліку (списку) осіб, в якому вже був визначений розмір цієї допомоги. Одночасно звернув увагу суду, що саме ГУ ПФУ у Київській області, в якому позивач перебуває на обліку, має повноваження робити перерахунок та встановлювати суму до виплати ОСОБА_1 .. Орган соціального захисту населення лише керуючись постановою КМУ №325 та відповідно наданого переліку, здійснює технічну функцію, виплачуючи грошову допомогу у визначеному пенсійним органом розмірі.

19.04.2022, до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні заявлених вимог, де у якості аргументів на спростування відзиву виклав обставини позову.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

позивач має статус особи з інвалідністю III групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.12.2019, посвідчення безтермінове та діє на всій території України, відтак ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

27.10.2021, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про проведення перерахунку та виплати недоплаченої частини грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та, з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 27.02.2020 у справі №1-247/2018 (3393/18).

Листом від 16.11.2021 за №7/2857 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, мотивуючи це тим, що розмір щорічної разової грошової допомоги у 2021 році, встановлений постановою КМУ №325 та відзначив, що орган соціального захисту населення не встановлює розмір грошової допомоги, а тільки здійснює технічні функції з її виплати. Розмір грошової допомоги позивачу був встановлений ГУ ПФУ у Київській області в сумі - 3 391 грн. ця сума коштів і була передана ОСОБА_1 у якості соціальної виплати.

Незгода позивача з відмовою перерахувати та виплатити грошову допомогу в належному розмірі послугувала підставою для його звернення до суду на захист порушеного права.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд зважає на наступне:

частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"№3551-XII (далі - Закон №3551-XII). При цьому, пільги ветеранам війни - особам з інвалідністю внаслідок війни передбачені статтею 13 Закону №3551-XII.

01 січня 1999 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV, статтю 13 Закону №3551-XII було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст вказаної вище частини статті 13 Закону №3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років, на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, норми та положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тобто Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження, зокрема, щодо встановлення розміру разової грошової допомоги до 5 травня.

Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Разом з тим, Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Незважаючи на прийняте Конституційним Судом України рішення, Урядом прийнято постанову №325, якою передбачено, що інвалідам війни III групи у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, здійснюється у розмірі 3 391 грн.

Відповідач, здійснюючи виплату ОСОБА_1 разової щорічної допомоги, керувався нормами вищезазначеної постанови. Однак на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до положень ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №325, зобов`язано забезпечити подання до 14 квітня поточного року структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань": Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Офісом Генерального прокурора, Державною судовою адміністрацією, Державною спеціальною службою транспорту, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Міністерство фінансів і Державну казначейську службу зобов`язано забезпечити до 16 квітня поточного року перерахування коштів Міністерству соціальної політики для їх спрямування структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій з метою виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", - п.3 постанови КМУ №325. .

У судових рішеннях Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20 висловлена правова позиція про те, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги; відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному Законом № 3551-ХІІ, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном; доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті.

Отже, cаме УСЗН є відповідальним органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати соціальної допомоги, а тому наведений у відзиві аргумент про виплату відповідачем у 2021 році грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно списку наданого ПФУ, жодним чином не впливає на обов`язок органу соціального захисту населення здійснити виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Під час розгляду цієї справи судом враховані висновки Верховного Суду, зокрема, Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 13.01.2021 у справі №440/2722/20.

Частиною 3 ст.291 КАС України передбачено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Згідно з частиною 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у зразковій справі №440/2722/20, а також рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, суд зазначає, що відповідач повинен був виплатити позивачу разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, відповідно до ст.13 Закону №3551 у редакції Закону №367-ХІV, а саме у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності УСЗН по нарахуванню та виплаті йому щорічної разової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком протиправною суд констатує про відсутність спору у цій частині, оскільки позивач у такому випадку діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, оскільки саме згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни мають право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Отже, нарахування та виплата такої суми не може розцінюватись судом як протиправна бездіяльність, про що зазначено у позовній вимозі 1, відтак ця вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд також не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань УСЗН Бориспільскої РДА одноразової грошової допомоги у конкретно визначеній суми, з урахуванням наступного:

завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому, завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності виплати конкретної суми переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, здійснює свою діяльність на підставі закону у встановленому процесуальним законодавством порядку та вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року за №13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визначається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Позивач просить стягнути з УСЗН суму виплати у розмірі 8992 грн.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище, тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення конкретної суми виплати є передчасною.

Крім того, в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про часткову відмову в позові.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» передбачено, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Обов`язок нарахувати та виплатити соціальну допомогу до 5 травня за 2021 рік у відповідному розмірі, відноситься до компетенції УСЗН, яку останній реалізовує з певною ступіню самостійності, відтак підстав для стягнення конкретної суми суд не вбачає.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» вказано, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд підкреслює, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

З матеріалів справи вбачається, що допомога до 5 травня 2021 року позивачу виплачувалася не в повному обсязі, тобто несплачена різниця за щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій за 2021 рік до 5 травня не нараховувалася та не виплачувалася, тому відсутні підстави для втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Керуючись статтями 2, 6-7, 14, 73-78, 90, 94, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову, -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.