Справа № 640/15629/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен", в якому просило стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 25921488,00 грн. та стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню у розмірі 157861,79 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.04.2022.

Розгляд апеляційної скарги 20.04.2022 не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2022 року № 16 "Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану".

У зв`язку з тим, що розгляд справи 20.04.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 01.06.2022 у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені стало те, що відповідачем не виконано встановлений статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Зокрема, відповідно до звіту за формою 10-ПОІ убачається, що середньооблікова кількість працівників підприємства у 2020 році становила 7744 осіб, відповідно до нормативу на підприємстві повинно бути працевлаштовано 310 осіб з інвалідністю, але відповідачем працевлаштовано лише 190 особи з інвалідністю. Таким чином, за 120 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів та не зайнятих ними, відповідач до 15.04.2021 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 25921488,00 грн. чого ним зроблено не було.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. За даних обставин, відповідачем виконано вимоги чинного законодавства України щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування відповідних центрів зайнятості з метою їх працевлаштування. КП „Київський метрополітен" вжито необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк не було враховано, що виконанням встановленого законом нормативу працевлаштування осіб з інвалідність є працевлаштування такої особи а не здійснення заходів із пропонування вільної вакансії. Відповідач повинен був довести свої намагання у працевлаштуванні осіб з інвалідністю не лише через подання звітів до територіальних органів Державної служби зайнятості. Крім того, Законом № 875 не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

КП „Київський метрополітен" надано до Міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік» (форма № 10-П1), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 7744 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 190 осіб.

Згідно списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які були зайняті на підприємстві в 2020 році на підприємстві працювало 190 осіб з інвалідністю.

Кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 310 осіб.

Відповідно до положень ст. 18 Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність.

Слід зазначити, що сам по собі обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця, до того ж, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону, особи з інвалідністю, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Тобто, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції було досліджено, що згідно узагальненої довідки вих. №22/04-372 від 20.07.2021 про інформацію, що надавалась до Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості форми - З-ПН «Про наявність вакансій» за 2020 рік підприємством було надано 785 вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю за 208 професіями. Кількість незайнятих робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю становить: 310-190=120. Підприємство протягом 2020 року подавало 785 вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, підприємство протягом 2020 року подавало до Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості на 665 вакансій більше, ніж кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні були працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», однак протягом 2020 року до підприємства звернулось лише 9 осіб з інвалідністю, які були працевлаштовані на підприємстві.

Відповідно до п. 3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 року за № 988/23520 форма №3-ПН заповнюється роботодавцем та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Так, КП «Київський метрополітен» було направлено листа від 15.07.2021 № 22/04-442 до Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості щодо підтвердження інформації, що протягом 2020 року підприємство надавало до Солом`янської районної філій Київського міського центру зайнятості звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями, а саме: 785 вакансій за 208 професіями. Солом`янською районною філією Київського міського центру зайнятості листом від 20.07.2021 №269.2-2334/21 було підтверджено надання КП «Київський метрополітен» протягом 2020 року звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями та зазначено, що професійно-кваліфікаційний склад осіб з інвалідністю не відповідав вимогам заявлених вакансій.

Отже, Солом`янська районна філія Київського міського центру зайнятості підтвердили те, що не могла забезпечити відповідача належною кількістю осіб з інвалідністю для виконання підприємством вимог Закону.

У частині першій статті 20 Закону, встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі - підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Однак, як правильно наголосив суд першої інстанції, положенням ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України, визначено підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У ч. 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто, за даних обставин, відповідачем було виконано вимоги чинного законодавства України щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування відповідних центрів зайнятості з метою їх працевлаштування, та вжито необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення.

На противагу доводам апеляційної скарги, колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, відповідно до встановленого Законом нормативу, субсидіарно покладається, як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості, при цьому, доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт за формою. Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875, міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Слід зазначити, що позивачем не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів збоку відповідача, а також, не надано доказів, що державна служба зайнятості в спірний період направляла інвалідів для працевлаштування відповідачу, яким було відмовлено у працевлаштуванні. Також, і не було надано доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування, і відмови у такому працевлаштуванні.

Отже, відповідачем було створено відповідно до встановленого законодавством нормативу кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному році та подавались звіти про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, що свідчить про виконання КП "Київський метрополітен" вимог законодавства, а наявність вільних робочих місць не може ставитись в даному випадку у провину відповідачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, а тому, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, колегія суддів виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено, окрім тих, які вже були оцінені судом першої інстанції.

Тож, позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 01.06.2022.