Справа № 160/799/22
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2022 року Справа № 160/799/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/258 від 30.11.2021 року;
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/259 від 30.11.2021 року;
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/260 від 30.11.2021 року;
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/261 від 30.11.2021 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на підставі звернення фізичної особи, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у період з 03.09.2021 року по 16.09.2021 року було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки ТОВ "АБК Дніпро" з питань додержання законодавства при звільненні. За наслідками проведеної перевірки було складено акт за результатами проведення (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці №60/4.4-1021 від 16.09.2021, припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №0/4.4-1021-28 від 16.09.2021, попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №60/1021/АВ/П/ПП від 16.09.2021, подання №407/4.4-11 від 17.09.2021 та подання №408/4.4-11 від 17.09.2021. Після отримання вищевказаних документів, позивач підписав їх та направив на адресу відповідача, разом із поясненнями щодо кожного з виявлених порушень. Позивач зазначає, що за наслідками проведеної перевірки було складено акт за результатами проведення (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці №161/4.4-1021 від 18.11.2021, відповідно до якого було частково виконано раніше виданий припис від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28, а саме, пункти 1, 2, 5, 7 припису - не виконано, пункти 3, 4, 6 припису - виконано. За наслідками такого Акту №161/4.4-1021 від 18.11.2021, відповідачем були складені оскаржувані постанови про накладення штрафу: №161/4.4-1021-ФС/258 від 30.11.2021 року, №161/4.4-1021-ФС/259 від 30.11.2021 року, №161/4.4-1021-ФС/260 від 30.11.2021 року та №161/4.4-1021-ФС/261 від 30.11.2021 року, з якими позивач не погоджується, вважає їх протиправними, тому просить суд їх скасувати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
10.02.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ГУ Держпраці у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції зазначає, що на підставі звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у період з 03.09.2021 по 16.09.2021 було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки позивача з питань додержання законодавства при звільненні. Відповідач стверджує, що в ході проведення перевірки було встановлено ряд порушень трудового законодавства, а саме, ТОВ «АБК Дніпро» при звільненні працівників було не дотримано мінімальні державні гарантії в оплаті праці. Вимоги раніше виданого Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами попереднього заходу органом державного нагляду (контролю) - не виконані. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що обставини наведені позивачем у позовній заяві щодо визнання протиправними та такими, що підлягають скасуванню постанови не спростовують висновків викладених в них, наголошує, що оскаржувані постанови є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування. На підставі викладеного, представник ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у задоволенні позову просить суд відмовити в повному обсязі.
17.02.2022 року засобами поштового зв`язку до суду від ТОВ «АБК Дніпро» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що відповідач не спростував жодного з аргументів позовної заяви, фактично виклав положення Актів перевірки, не спростував правової позиції та не надав доказів, в обґрунтування свої позиції, тому, з урахуванням зазначеного, позивач просить задовольнити позов.
Станом на 06.06.2022 року до суду не надходили інші письмові заяви по суті справи від сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки з питань додержання законодавства при звільненні було проведено на підставі виконання службових обов`язків провідним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Козачок Юлією Володимирівною, службове посвідчення №1021, заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Рашевською Наталією Олексіївною, службове посвідчення №1038 та начальником відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Міщуком Віктором Михайловичем службове посвідчення №1016, у період з 03.09.2021 року по 16.09.2021 року.
В Журнал реєстрації перевірок ТОВ «АБК Дніпро» було внесено запис.
Під час перевірки було здійснено запит документів на підставі вимог про надання документів: №378/4.4-11 від 03.09.2021 р., №387/4.4-11 від 08.09.2021 р., №393/4.4-11 від 10.09.2021 р., №397/4.4-11 від 13.09.2021 р. та №544/4.4-11 від 10.11.2021 р.
Перевіркою було встановлено, зокрема, що підприємство здійснює свою діяльність в межах Статуту, затвердженого Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро». Відповідно до пунктів 15.1., 15.2 Статуту, Товариство самостійно проводить свою господарську діяльність, веде бухгалтерський облік результатів своєї діяльності та несе відповідальність за достовірність бухгалтерської і статистичної звітності.
На підприємстві між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Алкогольно- безалкогольний комбінат Дніпро» укладено Колективний договір на 2018-2021 роки, який схвалено загальними зборами трудового колективу 14.05.2018 р. та зареєстровано Управлінням соціального захисту населення Царичанської райдержадміністрації 26.06.2018 року.
За наслідками проведеної перевірки було складено Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду №60/4.4-1021 від 16.09.2021 року, припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №60/4.4-1021-28 від 16.09.2021 року, попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №60/1021/АВ/П/ПП від 16.09.2021 року, подання №407/4.4-11 від 17.09.2021 року та подання №408/4.4-11 від 17.09.2021 року.
Зазначені документи були направлені на адресу позивача супровідним листом «Про направлення документів та запрошення на складання протоколу про адміністративне правопорушення» від 17.09.2021 р. №406/4.4-11.
Після отримання вищевказаних документів, позивач підписав їх примірники і направив відповідачу разом із супровідним листом №2809/01 від 28.09.2021 р. У листі позивач виклав зауваження (заперечення) до Акту та надав пояснення щодо Після отримання вищевказаних документів, позивач підписав їх примірники і направив відповідачу разом із супровідним листом №2809/01 від 28.09.2021 р. У листі позивач виклав зауваження (заперечення) до Акту та надав пояснення щодо кожного з виявлених порушень, разом із додатками.
За наслідками проведеної з 10.11.2021 року по 18.11.2021 року перевірки було складено Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду №161/4.4-1021 від 18.11.2021 року, з вбачається, що позивачем було здійснено часткове виконання раніше виданого припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28, а саме вказано:
пункт 1 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - не виконано;
пункт 2 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - не виконано;
пункт 3 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - виконано. Підприємством відповідно відомостей перерахування заробітної плати звільненим працівникам за червень, липень, серпень 2021 року було нараховано індексацію заробітної плати та виплачено відповідно відомостей на виплату готівки №316 від 24.09.2021, №317 від 24.09.2021, №315 від 24.09.2021, №310 від 20.09.2021;
пункт 4 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - виконано. При несвоєчасній виплаті сум індексації грошових доходів звільнених працівників підприємства за червень, липень, серпень 2021 року компенсація не нараховувалась, оскільки загальний індекс інфляції в зазначеному періоді менше 1;
пункт 5 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - не виконано;
пункт 6 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - виконано. Заробітна плата звільненим працівникам за 1 половину вересня та 1 половину жовтня 2021 року виплачена відповідно зарплатної відомості №200 від 23.09.2021, №229 від 22.10.2021, відомості на виплату готівки №296 від 16.09.2021 (видатковий касовий ордер від 23.09.2021), відомості на виплату готівки №351 від 22.10.2021 (видатковий касовий ордер від 22.10.2021).
пункт 7 припису від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 - не виконано.
За наслідками Акту №161/4.4-1021 від 18.11.2021 р., відповідачем було складено оскаржувані постанови: №161/4.4-1021-ФС/258 від 30.11.2021 р., якою накладено штраф в розмірі 144000,00 грн.; №161/4.4-1021-ФС/259 від 30.11.2021 р., якою на позивача накладено штраф в розмірі 6000,00 грн.; №161/4.4-1021-ФС/260 від 30.11.2021 р., якою на позивача накладено штраф в розмірі 6000,00 грн. та №161/4.4-1021-ФС/261 від 30.11.2021 р., якою на позивача накладено штраф в розмірі 6000,00 грн.
Вважаючи протиправними вищевказані постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V (далі - Закон України №877-V).
Відповідно до абз.1 ст.2 Закону України №877-V, дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм, ГУ Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Як встановлено з матеріалів справи, підставою перевірки було звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам, отже захід державного контролю було здійснено відповідно до вимог Закону України №877-V.
Статтею 1 Закону України №877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Вимогами ч.1 ст.6 Закону №877 встановлено, що підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Як вже встановлено з матеріалів справи, призначення проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки щодо додержання законодавства про працю у ТОВ "АБК Дніпро" було здійснено на підставі звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам, та за погодженням Державної служби України з питань праці, отже у відповідності до норм чинного законодавства та за наявності на те визначених Законом підстав.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Щодо оскаржуваної постанови про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/258 від 30.11.2021 року, суд зазначає наступне.
Так, за змістом вищевказаної постанови зазначено, що під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) перевірки виконання суб`єктом господарювання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами проведення попереднього заходу від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 встановлено невиконання вимог ч.1 ст.83 КЗпП України, якою визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А1 групи. Під час перевірки встановлено факти не виплати грошової компенсації працівникам за всі не використані ним дні додаткової відпустки, які мають дітей. Вищевказане порушення встановлено перед 12 працівниками, а саме:
1) ОСОБА_1 працював на ТОВ «АБК Дніпро» з 28.09.2020. При звільненні 06.10.2021 (наказ про припинення трудового договору від 06.10.2021), працівнику нарахована та виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку за 15 календарних днів у сумі 2930,40 грн. (розрахунок при звільненні №CZ000000105 від 04.10.2021). Тоді як, за період роботи з 28.09.2020 по 06.10.2021 працівнику повинні нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 25 календарних днів;
2) ОСОБА_2 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 06.05.2019, звільнена з посади 13.07.2021 (наказ від 13.07.2021 №136-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 має двох дітей 2008 та 2014 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка має двох дітей до 15 років жодного разу не надавалась. При звільненні 13.07.2021 виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 15 календарних днів (розрахунок при звільненні №CZ000000071 від 13.07.2021);
3) ОСОБА_3 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 31.03.2021, звільнена з посади 18.06.2021 (наказ від 18.06.2021 №108-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 не заміжня та має доньку 2010 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка виховує дитину без батька не надавалась. При звільненні 18.06.2021 р. виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 5 календарних днів (розрахунок при звільненні №CZ000000056 від 16.06.2021);
4) ОСОБА_4 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 01.02.2021, звільнена з посади 20.04.2021 (наказ від 20.04.2021 №68-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 має двох дітей 2008 та 2015 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка має двох дітей до 15 років жодного разу не надавалась. При звільненні 20.04.2021 виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 5 днів (розрахунок при звільненні №CZ000000032 від 20.04.2021);
6) ОСОБА_6 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 13.07.2021, звільнена з посади 03.09.2021 (наказ від 03.09.2021 №173-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 розлучена та має доньку 2006 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка виховує дитину без батька не надавалась. При звільненні 03.09.2021 виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 3 календарних дня (розрахунок при звільненні №CZ000000081 від 01.09.2021);
7) ОСОБА_7 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 06.05.2019, звільнена з посади 06.07.2021 (наказ від 06.07.2021 №129-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 розлучена та має сина 2003 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка виховує дитину без батька не надавалась. При звільненні 06.07.2021 р. виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 52 календарних дня за період роботи з 06.05.2019 по 05.05.2020 - 24 дн., з 06.05.2020 по 05.05.2021 - 24 календарних дня, з 06.05.2021 по 06.07.2021 - 4 календарних дня. (розрахунок при звільненні №CZ000000070 від 06.07.2021);
8) ОСОБА_8 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 11.02.2020, звільнена з посади 18.05.2021 (наказ від 18.05.2021 №91-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 розлучена та має доньку 2010 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка виховує дитину без батька не надавалась. При звільненні 18.05.2021 виплачена тільки компенсація за невикористану щорічну відпустку 16 календарних дня (розрахунок при звільненні №CZ000000044 від 17.05.2021);
12) ОСОБА_12 працювала на ТОВ «АБК Дніпро» з 01.04.2021, звільнена з посади 07.10.2021 (наказ від 07.10.2021 №207-к). Відповідно особової картки працівника Типової форми №П-2 не заміжня та має сина 2017 р.н. За час роботи додаткова відпустка, як матері яка виховує дитину без батька не надавалась. При звільненні 07.10.2021 компенсація за невикористану додаткову відпустку, як матері яка виховує дитину без батька не виплачена (розрахунок при звільненні №CZ000000106 від 07.10.2021).
Статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено основні державні соціальні гарантії. Зокрема, до числа основних державних соціальних гарантій належить мінімальний розмір заробітної плати. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» передбачені інші, окрім розміру мінімальної заробітної плати, норми і гарантії в оплаті праці. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці» визначено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. Тобто невиплата, або виплата не в повному обсязі грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, що гарантовано працівнику вимогами частини першої статті 83 КЗпП України, є недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Також у постанові вказано, що вимоги раніше виданого Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами попереднього заходу органом державного нагляду (контролю) від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 не виконані.
Таким чином, на думку відповідача, позивачем при звільненні 12 працівників, наведених вище, не дотримано мінімальні державні гарантії в оплаті праці.
Суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про відпустки» (далі - ЗУ «Про відпустки»), який встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про відпустки», державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Згідно із ч.1 ст.2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).
Положеннями ст.4 цього Закону встановлено такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно із ч.1 ст.19 ЗУ «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
У контексті оскаржуваної постанови №161/4.4-1021-ФС/258 зазначено про протиправну бездіяльність позивача щодо нездійснення нарахування та виплати вказаним працівникам грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки за статусом "одинока матір" (матері, яка виховує дитину без батька) та за статусом особи, яка виховує двох або більше дітей віком до 15 років.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, у пункті 9 постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
При цьому, зазначене роз`яснення повинно враховуватися судами при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП зазначеної категорії жінок, звільнення яких провадиться з обов`язковим працевлаштуванням.
Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).
Тобто, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Підставою для отримання статусу одинокої матері є відсутність запису про укладення шлюбу або наявність свідоцтва про розірвання шлюбу. Але, лише свідоцтва недостатньо, необхідно також підтвердити факт того, що батько справді не бере участі у вихованні дитини.
Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити матері, що виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки, тому для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.
Таким чином, суд робить висновок, що обов`язок оформлення таких документів покладається на працівника, а не на роботодавця.
Зазначений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі №520/2226/19.
Аналогічна позиція має бути застосована і щодо осіб, які виховують 2 і більше дітей: право на отримання відпустки не є автоматичним і не є безумовним; право на таку відпустку виникає за умови проявлення бажання особи отримати відпустку (в формі відповідної заяви) та доведення мінімально необхідними документами, що таким правом не скористався другий з батьків.
Отже, зазначена норма права передбачає не автоматичне нарахування відпустки, а її надання за умови: 1) проявлення в відповідні формі бажання працівника реалізувати своє право (заява); 2) доведення працівником, що інша особа не реалізувала такого права щодо тієї самої дитини (додатки до заяви). За відсутності таких заяв з додатками неможливо стверджувати, що роботодавець обмежив право працівника.
Суд звертає увагу, що для підтвердження прав конкретних осіб, наведених відповідачем в оскаржуваній Постанові №161/4.4-1021-ФС/258, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області не надало ані підтвердження волевиявлення таких осіб на отримання додаткової відпустки, ані підтвердження права конкретної особи на таку відпустку.
Таким чином, відповідачем не надано беззаперечних та достовірних доказів порушення позивачем прав вказаних у постанові осіб на додаткову відпустку і, як наслідок, порушення умов компенсації таких невикористаних відпусток.
Щодо оскаржуваної постанови про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/259 від 30.11.2021 року, суд зазначає наступне.
Так, за змістом вищевказаної постанови зазначено, що під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю; перевірки виконання суб`єктом господарювання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами проведення попереднього заходу від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 встановлено невиконання вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме: роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи.
Таким чином, вимоги раніше виданого Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами попереднього заходу органом державною нагляду (контролю) від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 не виконані.
Отже, на думку відповідача, позивач порушив вимоги законодавства про працю.
Таким чином, суд не вбачає розбіжностей між даними, тому вважає відсутність правопорушення щодо незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи.
Щодо оскаржуваної постанови про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/260 від 30.11.2021 року, суд зазначає наступне.
Так, за змістом вищевказаної постанови зазначено, що під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) перевірки виконання суб`єктом господарювання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами проведення попереднього заходу від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 встановлено не виконання вимог ч.1 ст.38 КЗпП України, якою визначено: «Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово зa два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю 1 групи: вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник», але у Товаристві при звільнені працівників за власним бажанням трудовий договір, укладений на невизначений строк, розривається працівником без письмового попередження власника або уповноваженого ним органу (крім випадків, встановлених ч.2 ст.38 КЗпП) за два тижні. Так наприклад:
ОСОБА_13 - звільнення 21.09.2021 за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (наказ про припинення трудового договору від 21.09.2021 №193-к) - особиста заява ОСОБА_13 на звільнення за власним бажанням від 21.09.2021;
ОСОБА_14 - звільнення 29.10.2021 за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (наказ про припинення трудового договору від 29.10.2021 №2283-к) - особиста заява ОСОБА_14 на звільнення за власним бажанням від 18.10.2021.
Таким чином, вимоги раніше виданого Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами попереднього заходу органом державного нагляду (контролю) від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 не виконані.
Отже, на думку відповідача, позивач порушив вимоги законодавства про працю.
Так, згідно вимог ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Судом встановлено, що у ТОВ «АБК Дніпро» при звільнені працівників за власним бажанням, трудовий договір, укладений на невизначений строк, розривається працівником без письмового попередження власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, встановлених ч.2 ст.38 КЗпП, тобто за два тижні.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Разом з тим, відповідно до ст.38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
За змістом ст.38 КЗпП України, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.
Таким чином, слід дійти висновку про те, що роботодавець, при звільненні за статтею 38 КЗпП України, вправі звільнити працівника з займаної посади на його прохання раніше двотижневого строку, без зазначення причин, але із зазначенням дати звільнення.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №753/1181/18.
Умова попередження працівником роботодавця про звільнення за власним бажанням за два тижні є гарантією для роботодавця, а не обов`язком роботодавця утримувати працівника на робочому місці два тижні, якщо працівник звільняється за власним бажанням, а роботодавець може без шкоди для виробництва припинити такі відносини відразу.
Якщо особа написала заяву про звільнення за власним бажанням у певний день, і роботодавець погодився на її умови та не вимагає відпрацювання двох тижнів, вона буде звільнена за ст.38 КЗпП, то сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що підставою припинення трудового договору буде угода сторін (п.8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
Щодо оскаржуваної постанови про накладення штрафу №161/4.4-1021-ФС/261 від 30.11.2021 року, суд зазначає наступне.
Так, за змістом вищевказаної постанови зазначено, що під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) перевірки виконання суб`єктом господарювання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами проведення попереднього заходу від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 встановлено невиконання вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено: «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата».
Таким чином, вимоги раніше виданого Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, виданого за результатами попереднього заходу органом державного нагляду (контролю) від 16.09.2021 №60/4.4-1021-28 не виконані.
Отже, на думку відповідача, позивач порушив вимоги законодавства про працю.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.
За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Під час перевірки було встановлено, що заробітна плата за першу половину вересня 2021 року працівникам ТОВ «АБК Дніпро» виплачувалась з порушенням строків, а саме: заробітна плата за першу половину вересня 2021 виплачена 23.09.2021, що є порушенням вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» та п.4.2.1 Колективного договору.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Пунктом 4.2.1 Колективного договору ТОВ «АБК Дніпро» визначено, що роботодавець виплачує заробітну плату за місцем роботи або перераховує на зарплатні карткові рахунки (за бажанням працівника) 7-го (за другу половину місяця) та 22-го (за першу половину місяця) числа кожного місяця.
Суд звертає увагу, що ч.1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Фактично, 23.09.2021 р., тобто день виплати авансу за вересень 2021 року, є шістнадцятим днем від 07.09.2021 року, тобто днем виплати заробітної плати за серпень 2021 року. Таким чином, позивач хоча і відійшов від умов Колективного договору, при цьому залишився в межах, визначених чинним законом України.
Виходячи з ієрархії нормативно-правових актів, очевидним є те, що домінуюче положення має Закон над Колективним договором, оскільки Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.1 Закон України «Про колективні договори і угоди»).
Зазначене положення підтверджується ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», яка регулює співвідношення законодавства і колективного договору, угоди, трудового договору. Відповідно до цієї статті умови колективних договорів, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними; забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.
Таким чином, абсолютні умови, передбачені ч.1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, позивачем виконані.
Відповідач не навів доводів про те, що норма Колективного договору про виплату заробітної праці не погіршує порівняно з чинним законодавством становище працівників.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі №911/1521/18 Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.
Слід зазначити, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду неодноразово було застосовано положення ч.7 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосовно необхідності трактування положень законодавства в інтересах суб`єкта господарювання у разі їх нечіткості або незрозумілості з метою захисту суб`єкта приватного права у його спорі із суб`єктом владних повноважень.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не надано належних і переконливих доказів, та не доведено правомірності прийнятих оскаржуваних постанов про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, у зв`язку із чим вони не можуть вважатися обґрунтованими і правомірними та підлягають скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX від 2 грудня 2021 року установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн.
Згідно із приписами ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, звертаючись до суду з майновими вимогами на загальну суму 162000,00 грн., позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2481,00 грн., тобто не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим, розподілу підлягає сума судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі саме 2481,00 грн., а решта суми в розмірі 7443,00 грн. судового збору не підлягає розподілу, оскільки є надміру сплаченою.
Отже, судовий збір у розмірі 2481,00 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - ГУ Держпраці у Дніпропетровській області.
Так, ст.59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару у цій справі та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/160 від 18.10.2018 року у справі №813/4989/17, від 11 червня 2020 року у справі №821/227/17.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №161/4.4-1021-ФС/258 від 30.11.2021 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №161/4.4-1021- ФС/259 від 30.11.2021 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №161/4.4-1021- ФС/260 від 30.11.2021 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №161/4.4-1021- ФС/261 від 30.11.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко