Справа № 200/14802/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року Справа№200/14802/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., за участі секретаря судового засідання Гуменної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01.12.2020 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Проте, вважаючи протиправним зазначене рішення відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування. Так, після набрання законної сили рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/79/21-а (у серпні 2021 року), пенсійний орган почав виплачувати пенсію ОСОБА_1 . Разом з тим, заборгованість з пенсії за період грудень 2020 року - липень 2021 року не була виплачена на користь позивача.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати заборгованості з пенсії у розмірі 30 048,72 грн., а також стягнути з відповідача заборгованість з пенсії у розмірі 30 048,72 грн.

Відповідачем надано відзив на позов. В обґрунтування позовних вимог представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що сума заборгованості з пенсії позивача складає 29 370, 59 грн, яка буде виплачена після отримання відповідного бюджетного фінансування на умовах окремого порядку. При цьому, відповідач наголошує, що вказані вимоги стосуються саме виконання рішення суду по справі № 200/79/21-а. Крім того, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зауважує, що пенсійний орган є неналежним відповідачем, адже всі виконавчі документи про стягнення коштів з державного органу підлягають виконанню Державною казначейською службою України.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 08.11.2021 суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості та відкрив провадження по справі № 200/14802/21. Розгляд адміністративної справи № 200/14802/21 суд визначив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребував у відповідача копію пенсійної справи ОСОБА_1 , а також розрахунок заборгованості з його пенсійних виплат за період з грудня 2020 року по липень 2021 року включно.

10 січня 2022 року суд виніс ухвалу, якою витребував у відповідача детальний розрахунок існуючої заборгованості з пенсії ОСОБА_1 . Витребував у позивача розрахунок заборгованості у розмірі 30 048,72 грн. Розгляд адміністративної справи суд визначив проводити за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 11-00 год. 02.02.2022. Продовжив строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою від 02.02.2022 суд закрив підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості. Призначив судовий розгляд по суті на 10 годину 30 хвилин 23 лютого 2022 року.

На судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно з довідкою від 30.11.2020 № 1441- позивач є внутрішньо переміщеною особою із фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Донецьким окружним адміністративним судом в рамках розгляду адміністративної справи № 200/79/21-а встановлено, що рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 7317 від 01 грудня 2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, не зарахувавши періоди роботи з 17.10.1991 по 29.03.1992, з 06.04.1992 по 13.08.1993, з 01.09.1993 по 01.08.1994, з 01.04.1997 по 14.07.1998, з 12.08.1998 по 06.09.2001, з 27.08.2012 по 31.03.2014, з 01.08.1994 по 14.02.1996, з 06.04.1992 по 13.08.1993, з 14.10.1996 по 23.03.1997.

Водночас, рішенням суду від 16.03.2021 по справі № 200/79/21-а суд частково задовольнив позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Визнав протиправним та скасував рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 7317 від 01 грудня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язав Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.11.2020 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 17.10.1991 по 29.03.1992, з 06.04.1992 по 13.08.1993, з 01.09.1993 по 01.08.1994, з 01.08.1994 по 14.02.1996, з 14.10.1996 по 23.03.1997, з 01.04.1997 по 14.07.1998, з 12.08.1998 по 06.09.2001, з 27.08.2012 по 31.03.2014. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.63-66).

На виконання вищевказаного судового рішення позивачу призначена пенсія 18.06.2021 з 30.11.2020, про що свідчить протокол з електронної пенсійної справи (а.с.32-33).

При цьому пенсія позивачу відповідачем почала виплачуватись з липня 2021 року, заборгованість з листопада 2020 року по липень 2020 року складає 29 470, 59 грн (а.с. 59).

Судом встановлено, що заборгованість з пенсії, на час розгляду даної справи, не сплачена на користь позивача.

Оскільки нараховані суми пенсії не виплачені, позивач вважає, що належним способом захисту його порушених прав є стягнення з відповідача заборгованості.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перш за все підлягає вирішенню питання щодо визначення юрисдикції цієї справи.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові по адміністративній справі № 219/11809/19-а від 04.03.2020 року, до адміністративної юрисдикції слід відносити спір про право позивача на виплату пенсії у розмірі, який встановив суд. При цьому до предмета позову в цій справі входила, зокрема, вимога позивача про стягнення нарахованої пенсії.

Отже, розгляд адміністративного позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії, входить до юрисдикції адміністративних судів.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 5 вказаного Закону встановлено, що виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Проте, відповідачем протиправно не виплачено позивачу заборгованість з пенсії.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на той факт, що вказані вимоги стосуються саме виконання рішення суду по справі № 200/79/21-а, адже у вказаному рішенні суд не вирішував питання щодо виплати пенсії, а лише зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії. Отже, в даному випадку відсутні ознаки тотожності позовів.

Суд також вважає помилковою позицію Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неналежного відповідача, адже саме до функцій та повноважень органів Пенсійного фонду України належить виплата пенсії. При цьому, в контексті розгляду даної справи суд не вирішує питання подальшого виконання судового рішення.

Стосовно розбіжності між сумою заборгованості з пенсії, що зазначена у позові та у довідках відповідача, суд зазначає наступне.

На переконання суду, саме довідка про розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії є належним доказом суми існуючої заборгованості у розмірі 29 470, 59 грн, адже позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості заявленої суми до стягнення у розмірі 30 048, 72 грн.

Таким чином суд зазначає, що сума заборгованості по пенсії позивачу відповідачем не виплачена та вказана бездіяльність є протиправною.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як майнові права, а отже, як майно (див. mutatismutandis рішення у справі Бейелер проти Італії від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин легітимне очікування на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatismutandis рішення у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 червня 2014 року (SukhanovandIlchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до положень ст.5 КАС України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом також визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином враховуючи наведене та з огляду на те, що в даному випадку, повинен бути обраний такий спосіб захисту порушеного права позивача, який призведе до правильних результатів, наслідків, що дасть найбільший ефект, який буде адекватним наявним обставинам справи та не порушить інтереси другої сторони, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії за період з листопада 2020 року по липень 2021 року включно, що складає 29 470, 59 грн, а також визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті вказаної заборгованості.

Отже, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що стягнення заборгованості має бути здійснено саме з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як правонаступника всіх прав та обов`язок Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецького області, який в свою чергу і не виплачував пенсію ОСОБА_1 .

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

Суд зазначає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн, відповідно до квитанції № 160 від 25.10.2021 (а.с.5).

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору у розмірі 800, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 293, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, Донецька обл., м. Слов`янськ, пр. Соборна, буд. 3) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з листопада 2020 року по липень 2021 року у розмірі 29 470, 59 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію, за період з листопада 2020 року по липень 2021 року у розмірі 29 470, 59 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

В решті заявлених вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 800, 00 грн. (вісімсот гривень).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.06.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб