Справа № 520/28378/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23.02.2022 р. справа №520/28378/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до третя особа -Міністерства внутрішніх справ України Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Матеріали позову були отримані судом 29.12.2021р. Позов був прийнятий до розгляду 13.01.2022р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 14.02.2022р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, громадянин, колишній міліціонер, здобувач одноразової грошової допомоги), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій з приводу відмови у затвердженні висновку Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області від 18.08.2021р. стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990р. №566-ХІІ "Про міліцію"; 2) зобов`язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності до постанови КМУ від 21.10.2015р.; 3) стягнення судових витрат у розмірі 908,00грн. судового збору та 3.000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок протиправного управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації була створена штучна перепона в своєчасному отриманні виплати у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію".

Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, адміністративний орган, пенсійний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що оскаржена відмова є правомірною, оскільки матеріали звернення про призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію" містили істотні дефекти порушення процедури складання документу медико-соціальної експертизи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача Ліквідаційна комісія Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області із поданим позовом не погодилась, зазначивши, що медико-соціальна експертиза у даному випадку повинна проводитись за участю представників закладів охорони здоров`я МВС України.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

У межах справи №520/18703/2020 судом були установлені ті обставини, що заявник у період 28.09.1993р.-25.08.2015р. проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України, звідки був звільнений за наказом ГУ МВСУ в Харківській області №433 о/с від 25.08.2015р.

Відповідно до виписки з акту огляду від 21.02.2020 року серія 12ААА № 989855 обласної медико-соціальною експертної комісії, заявник - ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю третьої групи.

Згідно з довідкою серії 12ААА №013714 ступень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 50% з 18.02.2020р., отримане заявником захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

03.03.2020р. заявник звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із установлення інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області 10.03.2020 року було складено Висновок на призначення заявникові одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990р. №565-ХІІ "Про міліцію" у розмірі 315.300,00грн.

Листом Міністерства внутрішніх справ України №12955/15-2020 від 22.04.2020 матеріали Висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повернуті на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, у зв`язку з висловленням зауважень до медичних документів.

Після доопрацювання - 07.08.2020р. Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області за вих. №322/119/05/29-2-2020 Висновок про призначення одноразової грошової допомоги заявнику разом з додатками у відповідності до вимог Наказу №850 від 21.10.2015 був повторно спрямований до Міністерства внутрішніх справ України.

11.11.2020р. матеріали Висновку було повернуто Міністерством внутрішніх справ України до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області за вх.№3838 від 04.11.2020р. без затвердження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2021р. у справі №520/18703/2020 було визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України з приводу повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на доопрацювання; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

18.08.2021р. Ліквідаційною комісією ГУ МВСУ в Харківській області матеріали Висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію" були знов спрямовані до Міністерства внутрішніх справ України.

20.09.2021р. посадовою особою Міністерства внутрішніх справ України за матеріалами Висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію" була вчинена відмова у призначенні виплати.

Як з`ясовано судом, причиною для вчинення саме такого управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації послугувало судження про невідповідність документу медико-соціальної експертизи п.10 Положення про медико-соціальну експертизу (затверджене постановою КМУ від 03.12.2009р. №1317; далі за текстом Положення №1317), де указано, що медико-соціальна експертиза колишніх працівників міліції повинна проводитись комісіями спеціалізованого профілю за участю представників закладів охорони здоров`я МВС.

Стверджуючи про невідповідність закону вчиненої Міністерством внутрішніх справ України відмови, заявник ініціював даний спір.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію", визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Водночас, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" закріплено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Статтею 23 Закону України "Про міліцію" встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі за текстом - Порядок №850).

Підпунктом 2 п. 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п. 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку №850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Звідси слідує, що Міністерство внутрішніх справ України як орган публічної адміністрації наділено законодавцем повноваженнями на прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію" та повноваженнями на прийняття рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у порядку ст.23 Закону України "Про міліцію", однак ці повноваження не можуть бути кваліфіковані у якості дискреційних, позаяк їх практична реалізація залежить не від свободи розсуду суб`єкта владних повноважень, а виключно від наявності чи відсутності у спірних правовідносинах прямо визначених законом підстав.

Листом Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 17.11.2021р. №01-13/942 підтверджені ті обставини, що медико-соціальна експертиза відносно заявника 21.02.2020р. була проведена на підставі листа начальника сектору з питань пенсійного забезпечення Головного управління національної поліції в Харківській області від 29.01.2020р. №100/35117.

Окрім того, листом Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 24.07.2020р. №01-13/706 підтверджені ті обставини, що представники МВС України не брали участі у засіданні медико-соціальної експертизи відносно заявника у зв`язку із карантином, пов`язаним із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-2019).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п.18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати у межах даного спору загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, наведені у п.п.1, 2 і 3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

При цьому, суд зважає, що окрім перелічених вище форм проявів - управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації може бути також реалізовано і у формі відмови як шляхом складання письмового листа (тобто вчинення письмової відмови), так і шляхом скоєння вчинку із певною документальною фіксацією (тобто вчинення дієвої відмови).

Тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога приватної особи про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога приватної особи про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, листом.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував не повною, дав невірну оцінку істотним юридично значимим факторам, не правильно кваліфікував вчинок приватної особи, припустився помилки у тлумаченні належної норми закону, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується ані із нормативним регламентуванням, ані із дійсним змістом та характером спірних відносин, призводить до погіршення правового становища заявника.

Водночас із цим, з огляду на суттєву/істотну відмінність правових категорій: "рішення суб`єкта владних повноважень/правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень ", "дія суб`єкта владних повноважень", "бездіяльність суб`єкта владних повноважень", "відмова суб`єкта владних повноважень", суд не знаходить підстав для задоволення заявленої приватною особою вимоги, адже у спірних правовідносинах органом публічної адміністрації була вчинена відмова, а не дія.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів.

Підтверджений матеріалами справи факт існування порушеного права заявника дозволяє суду застосувати положення ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позову, визнати протиправним реально вчинену органом публічної адміністрації управлінське волевиявлення у формі відмови, з урахуванням змісту ч.4 ст.245 КАС України (відсутність свободи адміністративного розсуду дискреції, відсутність недосліджених юридично значимих факторів) обтяжити орган публічної адміністрації обов`язком призначити заявнику одноразову грошову допомогу у порядку ст.23 Закону України «Про міліцію» та передати прийняте рішення для виконання до Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; у достатньому поза розумним сумнівом обсязі виклав власні міркування та мотиви з приводу тлумачення змісту норм права, оцінки обставин спору та доводів сторін.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139-143 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.132-139, 143, 149, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправною оформлену у вигляді проставлення резолюції «ВІДМОВЛЕНО» відмову Міністерства внутрішніх справ України від 20.09.2021р. у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку статті 23 Закону України від 20.12.1990р. №566-ХІІ "Про міліцію".

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України від 20.09.2021р. прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку статті 23 Закону України від 20.12.1990р. №566-ХІІ "Про міліцію" на виконання рішення суду у справі №520/28378/21 та направити дане рішення для проведення виплати до ліквідаційної комісії Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Харківській області.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко