Справа № 160/12787/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року м. Дніпросправа № 160/12787/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

при секретарі судового засідання Новошицькій О.О.

за участі представника позивача Підлужного В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/12787/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Сліпець Н.Є., повний текст рішення складено 20.12.2021 року) за позовом Гаражного кооперативу «Донецький» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.07.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №506-ДК/0067/Пр/03/01/21 від 31.05.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що даний припис є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка не може вважатись такою, що самовільно зайнята. Вказує, що акт перевірки не містить інформації відносно того, яка саме обставина свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки, відсутність рішення чи відсутність правочину щодо неї, як і не містить відомостей відносно наявності чи відсутності дій, які відповідно до закону є правомірними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №506-ДК/0067/Пр/03/01/21 від 31.05.2021 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного врахування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття незаконного судового рішення. Апелянт вказує, що земельну ділянку площею 1,9 га по вул.Донецьке шосе, в районі будинків 100 та 106 в м.Дніпро використовує гаражний кооператив « Донецький » по фактичному розташуванню будівель і споруд в межах охоронних зон інженерних комунікацій за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї, про що зафіксовано у акті перевірки від 17.05.2021 року №506-ДК/523/АП/09/01/-21. Крім того, в ході перевірки не встановлено, яка саме земельна ділянка передавалась, не визначена та не вказана її адреса розташування, не складені відповідні документи конкретизації розташування земельної ділянки, не вказані її межі. Отже, факти, на які посилається позивач, та щз якими погодився суд першої інстанції, щодо врахування зауважень на акт перевірки, не можуть бути беззаперечним доказом відсутності порушень, виявлених в ході перевірки. Таким чином, припис є правомірним та таким, що прийнятий на підставі вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 06.05.2021 року №506-ДК Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведена перевірка позивача з питання дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки по вул.Донецьке шосе в районі будинків 100 та 106 у м.Дніпро, за результатами якої 17.05.2021 року складено акт №506-ДК/523/АП/09/01-21 (а.с.33-34).

Висновками перевірки встановлено, що земельна ділянка по вул.Донецьке шосе в районі будинків 100 та 106 у м.Дніпро не сформована та не передана у власність або користування.

Крім того, за результатами візуального огляду встановлено, що земельну ділянку площею 1,9 га по вул.Донецьке шосе в районі буд.100 у м.Дніпро використовує Гаражний кооператив «Донецький» по фактичному розташуванню будівель і споруд гаражного кооперативу в межах охоронних зон інженерних комунікацій за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї.

Відтак, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач самовільно займає земельну ділянку площею 1,9 га по вул.Донецьке шосе в районі буд.100 у м.Дніпро по розміщенню та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту в межах охоронних зон інженерних комунікацій, відповідальність за що передбачена п.«б» ст.211 Земельного кодексу України, ст.53-1 КУпАП, ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

31.05.2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийнято припис №506-ДК/0067/Пр/03/01/21, яким зобов`язано Гаражний кооператив «Донецький» у 30-денний термін усунути виявлене правопорушення згідно з чинним законодавством України.

Позивач, не погодившись із приписом відповідача, оскаржив такий припис до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає пістав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно із статтею 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 року №482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 року №963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі по тексту - Закон №963), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до статті 4 Закону №963 об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно з статтею 6 Закону №963 до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

За змістом статті 9 Закону №963 державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Статтею 10 Закону №963 України «Про державний контроль за використанням та передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

З аналізу наведених правових норм слідує, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором ГУ Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому, порядок проведення перевірки, види та порядок складання документів за наслідками перевірок у даній сфері, як слідує зі змісту статей 9-10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», визначається іншими нормативно-правовими актами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано припис №506-ДК/0067/Пр/03/01/21 від 31.05.2021 року, відповідно до якого позивача зобов`язано у 30-денний термін усунути виявлене правопорушення згідно з чинним законодавством.

Як зазначалось апеляційним судом вище, відповідно до статті 10 Закону №963 державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень.

Натомість, припис ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області всупереч наведеної вище норми не містить обов`язкової для виконання вказівки з питань використання та охорони земель чи дотримання вимог законодавства України.

З цього приводу апеляційний суд звертає увагу на те, що виявлення порушень земельного законодавства є обов`язком відповідача, і полягає у встановленні конкретних норм чи нормативно - правових актів, що регулюють земельні відносини, які порушені учасником земельних правовідносин. Вказівка у приписі на усунення порушення земельного законодавства без зазначення конкретних норм земельного законодавства, які необхідно припинити порушувати, та способу усунення такого порушення у відповідності до вимог законодавства, є дефектом змісту такого припису, що робить неможливим його виконання і, як наслідок, нівелює правове значення такого акта реагування суб`єкта владних повноважень.

Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб'єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанта поведінки), яких потрібно вжити уповноваженій особі позивача для усунення порушень.

Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, яких саме заходів необхідно ужити для усунення виявлених порушень, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.

Водночас, зобов'язальний характер припису щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення та про визначення імперативного обов'язкового способу його усунення, що має бути чітко викладено в акті індивідуальної дії оскаржуваному приписі. Відсутність таких елементів є достатньою та самостійною підставою для визнання незаконним та скасування припису відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 31.10.2018 року у справі № 820/595/18, від 17.09.2019 року у справі № 806/1723/18 та від 10.12.2019 року у справі №160/9513/18.

Враховуючи вищенаведене, касаційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що припис Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №506-ДК/0067/Пр/03/01/21 від 31.05.2021 року не відповідає вимогам, встановленим до акту владного реагування, що виноситься органом держаної влади, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Як зазначалось вище, на підставі наказу від 06.05.2021 року №506-ДК Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведена перевірка гаражного кооперативу «ДОНЕЦЬКИЙ» з питання дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки по вул.Донецьке шосе в районі будинків 100 та 106 у м.Дніпро (а.с.33-35).

За результатами перевірки контролюючим органом 31.05.2021 року складено припис, яким встановлено, що гаражний кооператив «ДОНЕЦЬКИЙ» самовільно займає вказану вище земельну ділянку (а.с.38).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської МР №801 від 21.07.1994 року відведено гаражному кооперативу «ДОНЕЦЬКИЙ» земельну ділянку площею 1,9 га за рахунок земель загального користування для будівництва гаражного кооперативу «ДОНЕЦЬКИЙ» (а.с.26).

В подальшому між виконавчим комітетом Дніпропетровської МР та АГК «Донецький» укладено договір №1856 від 25.12.2000 року на право тимчасового користування землею - земельною ділянкою загальною площею 2300 кв.м (2,3 га), яка знаходиться за адресою: Донецьке шоссе, ж/м Лівобережний-2, строк дії якого неодноразово подовжувався (а.с.28-29).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договорів купівлі-продажу гаражів, зареєстовано право власності на фізичних осіб на гаражі по Донецькому шоссе, 100 (а.с.74-142).

Вказані документи про право власності є діючими, в судовому порядку не оскаржувались та не скасовувались.

Таким чином, земельна ділянка по вул.Донецьке шосе в районі будинків 100 та 106 у м.Дніпро, яка була предметом перевірки, на час перевірки знаходилась в користуванні конкретних фізичних осіб, які є власниками розташованих на цій земельній ділянці гаражів.

Відтак, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області при призначенні та проведенні перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки по вул.Донецьке шосе в районі будинків 100 та 106 у м.Дніпро, не вірно визначено суб'єкта (суб'єктів) перевірки.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність припису №506-ДК/0067/Пр/03/01/21 від 31.05.2021 року.

З огляду на вказані обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/12787/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/12787/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак