Справа № 640/34996/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації Світлого Руслана Валентиновича про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до директора Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації Світлого Руслана Валентиновича (далі - Відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просив скасувати наказ про призначення ОСОБА_2 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021, та розірвати трудовий договір із ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з неповним усуненням недоліків, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для подальшого розгляду справи. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що надав суду першої інстанції зміни та доповнення до адміністративного позову, а тому відмова у відкритті провадження є надуманою, упередженою та створює перешкоди у доступі до правосуддя.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції від 01.12.2022 докладно описано недоліки позовної заяви та способи усунення вказаних недоліків. Відтак, оскільки Позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, то суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 01.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки, по-перше, всупереч ч. 4 ст. 161 КАС України Позивачем не було надано до суду копії оскаржуваного наказу, а, формулюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 не зазначає необхідні його реквізити, по-друге, формулювання позовних вимог шляхом зазначення «розірвати трудовий договір з ОСОБА_3 » суперечить приписам ч. 1 ст. 5 КАС України, по-третє, Позивачем не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, по-четверте, ОСОБА_1 не обґрунтовано порушення його прав оскаржуваним наказом.

Спосіб усунення недоліків було визначено судом першої інстанції шляхом: подання позовної заяви з уточненими позовними вимогами та копії такої позовної заяви з додатками та екземпляр такої заяви для відповідача, відповідно до вимог ст. 160 КАС України з доданням до позовної заяви всіх наявних в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів Позивача; подання заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, в якій зазначити підстави, з яких позивач просить визнати їх поважними, разом з доказами поважності причин його пропуску; подання власного письмового підтвердження Позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - десять днів з моменту вручення копії ухвали, яку Позивачем було отримано 14.12.2022 (а.с. 9-13, 18).

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва 16.12.2021 ОСОБА_1 була направлені зміни та доповнення до адміністративного позову, в яких останній зазначив, що, по-перше, Позивач просить суд зобов`язати директора Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації Світлого Р.В. скасувати наказ про призначення ОСОБА_3 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021 та розірвати трудовий договір з ОСОБА_3 , по-друге, про існування наказу про призначення ОСОБА_3 та трудового договору від 22.01.2021 Позивач дізнався 22.11.2021 після отримання останнім листа заступника голови КМДА від 18.11.2021 №007-1889, по-третє, зазначений вище наказ та трудовий договір самостійно витребувати не міг, а тому у відповідності ч. 2, 3 ст. 79 КАС України просить суд першої інстанції в якості доказу витребувати наказ Департаменту соціальної політики КМДА про призначення ОСОБА_3 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021 та заключений трудовий договір з ним, по-четверте, Позивач є інвалідом 2 групи, ветераном праці, пенсіонером який мешкає в Київському пансіонаті ветеранів праці, а тому призначення ОСОБА_3 зачіпає його інтереси, оскільки, впливає на якість отримання соціальних, медичних та побутових послуг, які останній отримує в пансіонаті, по-п`яте повідомив, що відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом з тих самих підстав.

Ухвалою від 17.01.2022 суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що вимоги ухвали від 01.12.2021 виконані у повному обсязі не були.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.

Як було встановлено вище, серед недоліків, неусунення яких стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було визначено невідповідність позовної заяви вимогам ч. 1 ст. 5, ч.1, п.п. 4, 8, 9, 11 ч. 5 ст. 160, ч. 4, ч. 5 ст. 161 КАС України, а також пропуск Позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4, 8, 9, 11 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача, власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Із змісту позовної заяви, а також поданих Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху змін та доповнень до адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_1 просить суд зобов`язати директора Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації Світлого Р.В. скасувати наказ про призначення ОСОБА_3 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021 та розірвати трудовий договір з ОСОБА_3 , оскільки останній зачіпає його інтереси, тому що впливає на якість отримання соціальних, медичних та побутових послуг у пансіонаті.

Відтак матеріали справи свідчать, що предметом позову у цій справі є скасування наказу Відповідача про призначення ОСОБА_3 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021, а також зобов`язання останнього вчинити дії шляхом розірвання трудового договору з ОСОБА_3 . Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги посиланням на порушення Відповідачем п. 66 Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2020 № 772.

Наголошуючи на тому, що заявлена Позивачем вимога «скасувати наказ про призначення ОСОБА_3 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021 та розірвати трудовий договір з ОСОБА_3 » не відповідає приписам ч. 1 ст. 5 КАС України, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На переконання судової колегії, заявлена ОСОБА_1 , з урахуванням поданих уточнень вимога про зобов`язання Відповідача скасувати наказ про призначення ОСОБА_2 директором Київського пансіонату ветеранів праці від 22.01.2021 та розірвати трудовий договір з ОСОБА_2 давала суду першої інстанції об`єктивну можливість встановити, про який саме індивідуальний акт Відповідача веде мову особа.

Крім того, з урахуванням наведених вище положень ч. 2 ст. 5 та ч. 2 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати зміст цієї позовної вимоги у розрізі загального предмету і підстав заявленого позову, а також, у випадку необхідності, використати надані йому процесуальні повноваження з метою визначення іншого способу захисту, необхідного для поновлення прав Позивача, у випадку їх порушення.

Стверджуючи про те, що ОСОБА_1 не подав до суду докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд першої інстанції залишив поза увагою, що приписи ч. 4 ст. 161 КАС України закріплюють обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. На переконання Позивача, всі необхідні докази ним було додано до позовної заяви.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 у змінах та доповнення до адміністративного позову вказав, що зазначений оскаржуваний ним наказ та трудовий договір самостійно витребувати не міг, а тому просить суд першої інстанції витребувати вказані документи у Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами ч. 4 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Таким чином, на переконання судової колегії, повернення позовної заяви з підстав ненадання Позивачем оскаржуваного наказу та трудового договору, не узгоджується з наведеними вище положеннями ч. 4 ст. 9 та ч. 4 ст. 161 КАС України. У свою чергу, оцінка доказів у розрізі заявлених позовних вимог надається судом при ухваленні рішення по суті спору (ст. 244 КАС України).

З приводу висновків суду першої інстанції про ненадання ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як вбачається із змісту змін та доповнень до адміністративного позову, наданих Позивачем, про існування наказу про призначення ОСОБА_3 та трудового договору від 22.01.2021 Позивач дізнався 22.11.2021 після отримання ним листа заступника голови КМДА від 18.11.2021 №007-1889 (а.с. 3-4, 19). Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом, спростовується матеріалами справи.

До того ж, ОСОБА_1 оскаржується індивідуальний акт, а тому у Відповідача відсутній обов`язок з повідомлення Позивача про його прийняття. Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, про вказаний наказ ОСОБА_1 міг дізнатися лише із змісту вище зазначеного листа від 18.11.2021.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини фактичного усунення ОСОБА_1 недоліків позовної заяви, і як наслідок виконання ухвали суду першої інстанції від 01.12.2021, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 01 червня 2022 року.