Справа № 160/5420/22
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року Справа № 160/5420/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-610 від 20.01.2022 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 3 939,70 грн.
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскарженої вимоги зазначив, що 05.08.2014 за станом здоров`я був вимушений припинити ведення господарської діяльності. У зв`язку з чим надав до Нікопольської ОДПІ усі необхідні документи для припинення своєї діяльності, і до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був внесений відповідний запис. У січні 2022 року на його адресу надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-610 від 20.01.2022 про сплату боргу зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 3 939.70 грн. Вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-610 від 20.01.2022 про сплату боргу являється безпідставною, необґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки він припинив ведення господарської діяльності з 05.08.2014. з 2014 по 2022 роки він не отримував жодних повідомлень про те, що діяльність, як фізичної особи-підприємця, не була припинена. Крім того, зазначив, що з 20.06.2014 року перебуває на обліку Пенсійного фонду як отримувач пенсії по інвалідності, а відтак звільнений від сплати за себе єдиного внеску. На думку позивача при нарахуванні пені за несплату ЄСВ відповідачем пропущені строки позовної давності та процедуру нарахування пені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 , перебував на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа - підприємець з 02.09.2011 року, підприємницька діяльність якого була припинена 05.08.2014 року.
Головним управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-610 від 20.01.2022 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 3 939,70 грн., яка визначена станом на 31 грудня 2021 року.
Позивач не погодившись вказаною вимогою відповідача звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
За правилами ч. 10 ст. 25 Закону про збір та облік на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу..
Крім того, приписи п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону про збір та облік визначають, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (10 відсотків до 01 січня 2015 року).
Відтак, несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, що не заперечується сторонами, свідчить про існування у контролюючого органу правових підстав для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.
За правилами абз. 1 ч. 14 ст. 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція).
Пунктом 1 розд. VII вказаної Інструкції передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
Приписи пп. 2 п. 2 розд. VII Інструкції визначають, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.
Згідно п. 5 розд. VII Інструкції на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Згідно з ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.
Відповідно до інтегрованої картки по сплаті єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 станом на 01.10.2013 була наявна заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 4919,18 грн., в тому числі: по терміну сплати 21.01.2013 року в сумі 3327,14 грн.; по терміну сплати 22.04.2013 року в сумі 1194,03 грн.; по терміну сплати 22.07.2013 року в сумі 398,01 грн.
Тобто, заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 4919,18 грн виникла до припинення підприємницької діяльності, а саме до 05.08.2014 року, за несплату якої було нараховано пеню.
Посилання позивача на те, що він звільнений від сплати єдиного внеску та пені, оскільки з 20 червня 2014 року перебуває на пенсії по інвалідності, є безпідставні так як заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла до призначення вказаної пенсії.
Згідно з інтегрованою карткою, Позивачем в період з 22.04.2015 року по 22.08.2016 року була сплачена заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 4521,17 грн.
Згідно п. 8 розд. VI Інструкції за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
З врахуванням сплаченого єдиного внеску в сумі 4521,17 грн. заборгованість складала 398,01 гривень. (а.с. 29).
Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17 вересня 2018 року № обліковується в інтегрованій картці платника по терміну сплати 05.10.2018 року. Таким чином загальна сума заборгованості становила: по терміну сплати 22.07.2013 року в сумі 398,01 грн.; по терміну сплати 05.10.2018 року в сумі 5065,93 грн.

Протягом 2021 року ОСОБА_1 погашено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 1524,24 грн.

Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону №2464, за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 398,01 грн. по терміну сплати 22.07.2013 року, яке погашено - 07.12.2021 року, а саме: штрафні санкції (10%) в сумі 39,80 грн.; пеня в сумі 1217,91 грн.

Станом на поточну дату заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 3939,70 грн. (пеня по терміну сплати 05.10.2018 року).

Згідно з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-610 від 20 січня 2022 року, яка складена за формою згідно з додатком 7 до Інструкції № 449 вбачається, що визначена сума боргу є пеня у розмірі 3939,70 грн.

Відповідно до п. 4. Розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до п. 3 Розділу VII. Інструкції № 449 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Таким чином, відповідачем винесено рішення у формі вимоги, яке не відповідає встановленому закону, а саме за формою згідно з додатком 7, тоді як повинно було складено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12.

Суд зауважує, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 року (справа №822/1878/18, адміністративне провадження №К/9901/4668/19) зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Виходячи із системного тлумачення норм права, наведених вище, суд доходить висновку, що наявність повноважень - це одна з обставин, які входять до предмета доказування у справах цієї категорії, але не єдина. Надання податковому органу відповідних повноважень - це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого є прийняття рішення, законність якого підлягає перевірці судом при розгляді справи.

В свою чергу, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відтак, оскаржувана вимога, як акт індивідуальної дії, не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, є протиправною, що в свою чергу являється підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За сукупності викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 250 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (; вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-610 від 20.01.2022 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 3 939,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев