Справа № 300/6212/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" травня 2022 р. справа № 300/6212/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.Я.,
представника відповідача Кручка А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про скасування розпорядження №16-к від 30.03.2021, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,
01.11.2021 ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (надалі, також відповідач, Тлумацька РДА, Тлумацька райдержадміністрація) про скасування розпорядження № 16-к від 30.03.2021, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позивач заявлені позовні вимоги щодо предмета спору обґрунтовує тим, що його звільнено з порушенням його прав та норм чинного законодавства. Зазначив, що оскаржуваним розпорядження від 30.03.2021 його звільнено із займаної посади першого заступника голови районної державної адміністрації 31.03.2021 у зв`язку з реорганізацією районної державної адміністрації згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. За таких обставин, відповідач в силу приписів статті 49-2 КЗпП України зобов`язаний був одночасно з попередженням про звільнення запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Однак, відповідачем вимоги вказаної правової норми дотримані не були, так як йому не пропонувалася інша посада, або наявна робота, тобто вакантна робота, яку ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Тлумацьку райдержадміністрацію внаслідок реорганізації, приєднано до Івано-Франківської райдержадміністрації Івано-Франківської області, яку, в свою чергу, утворено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій». Позивач вважає, що за таких обставин, його звільнення за ініціативою роботодавця є незаконним.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою суду від 05.11.2021 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, а позивачу надано п`ятиденний строк на усунення її недоліків.
У встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою суду від 16.11.2021 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
03.12.2021 відповідачем подано суду відзив на адміністративний позов із відповідними письмовими доказами. Зі змісту якого слідує, що Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» вирішено утворити в Івано-Франківській області Івано-Франківський район (з адміністративним центром у місті Івано-Франківськ) у складі територій Більшівцівської селищної, Богородчанської селищної, Букачівської селищної, Бурштинської міської, Галицької міської, Дзвиняцької сільської, Дубовецької сільської, Єзупільської селищної, Загвіздянської сільської, Івано-Франківської міської, Лисецької селищної, Обертинської селищної, Олешанської сільської, Рогатинської міської, Солотвинської селищної, Старобогородчанської сільської, Тисменицької міської, Тлумацької міської, Угринівської сільської, Ямницької сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Цією ж постановою ліквідовано в Івано-Франківській області, серед інших, Тлумацький район. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій»: здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих зазначеною постановою, шляхом їх приєднання до районних державних адміністрацій, утворених згідно з абзацом третім цього пункту, згідно з додатком 3. Згідно з вказаним додатком, Тлумацьку районну державну адміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до новоутвореної Івано-Франківської районної державної адміністрації. Пунктом 3 розпорядження Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 установлено, що юрисдикція районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 р. № 807-IX, поширюється на всю територію відповідних новоутворених районів. Відповідно до пункту 7 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1321, перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі комісія з реорганізації); у разі утворення на території новоутвореного району райдержадміністрації, в адміністративному центрі якого була відсутня така райдержадміністрація, з моменту державної реєстрації райдержадміністрації як юридичної особи публічного права та утворення комісії з реорганізації. В свою чергу, пунктом 8 цієї постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що перехід майна, майнових прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів з дня затвердження передавального акта комісії з реорганізації; у разі утворення райдержадміністрації на території новоутвореного району, в адміністративному центрі якого була відсутня така райдержадміністрація, - з моменту державної реєстрації райдержадміністрації як юридичної особи публічного права та затвердження передавального акта комісії з реорганізації. Відповідно до пункту 10 постанови КМУ №1321 райдержадміністрація, розташована в ліквідованому районі, продовжує здійснювати свої повноваження до моменту виникнення відповідного правонаступництва, передбаченого пунктами 7 і 8 цього Порядку. Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1321 голова облдержадміністрації утворює комісії з реорганізації та затверджує їх персональний склад, а також затверджує плани вивільнення працівників райдержадміністрацій, що припиняються, за поданням голови відповідної комісії з реорганізації. Комісія з реорганізації, серед іншого, забезпечує організацію заходів, пов`язаних із звільненням та переведенням працівників райдержадміністрацій, що припиняються. Розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 09.03.2021 №66 утворено комісію з реорганізації Богородчанської, Галицької, Рогатинської, Тисменицької та Тлумацької районних державних адміністрацій шляхом їх приєднання до Івано-Франківської районної державної адміністрації (надалі, також комісія). Пунктом 3 цього розпорядження утворену комісію з реорганізації зобов`язано: затвердити у семиденний строк після утворення комісії з реорганізації план заходів, пов`язаних з реорганізацією; підготувати та подати на затвердження голові обласної державної адміністрації плани вивільнення працівників райдержадміністрацій, що припиняються; здійснити заходи щодо проведення вивільнення державних службовців районних державних адміністрацій, які реорганізуються, відповідно до вимог законодавства про державну службу; здійснити заходи щодо проведення вивільнення працівників районних державних адміністрацій, які реорганізуються, відповідно до вимог законодавства про працю; забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з утворенням та реорганізацією районних державних адміністрацій внаслідок утворення та ліквідації районів, зокрема виконання планів вивільнення працівників районних державних адміністрацій, що припиняються. Відповідно до розпорядження Івано-Франківської райдержадміністрації Івано-Франківської області від 19.03.2021 №2-к граничну чисельність працівників цієї адміністрації затверджено в кількості 193 одиниці. Згідно інформації з відкритих джерел п`яти районних адміністрацій, що реорганізовуються, в тому числі Тлумацької, їх гранична чисельність становила 80 одиниць кожна. Таким чином під час реорганізації Галицької, Богородчанської, Рогатинської, Тисменицької та Тлумацької райдержадміністрацій шляхом їх приєднання до новоутвореної Івано-Франківської райдержадміністрації Івано-Франківської області відбулося скорочення чисельності працівників цих адміністрацій. Як вбачається з вищезазначеного, Тлумацька районна державна адміністрація реорганізовувалася шляхом приєднання до Івано-Франківської районної державної адміністрації з наступним скороченням чисельності працівників. З огляду на непоширення на заступників голів місцевих державних адміністрацій дії Закону України «Про державну службу», до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. 11.01.2021 позивача попереджено про його можливе наступне звільнення із займаної посади через два місяці від дня попередження у зв`язку із реорганізацією Тлумацької районної державної адміністрації відповідно до розпорядження Тлумацької районної державної адміністрації від 11.01.2021 №1-к «Про попередження працівників». Розпорядженням голови Тлумацької районної державної адміністрації від 30.03.2021 №16-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади першого заступника голови Тлумацької РДА 31.03.2021 згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Водночас, пунктом 9-1 частини 2 статті 3 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія цього закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників. Повноваження Тлумацької РДА Івано-Франківської області не поширюється на окрему юридичну особу публічного права Івано-Франківську РДА Івано-Франківської області, зокрема, щодо пропонування посад у новоутвореній юридичній особі. Таким чином, посада позивача входила до структури та штатного розпису структурного підрозділу Тлумацької РДА апарату Тлумацької РДА. Позивач був посадовою особою місцевої державної адміністрації, проте, не наділений статусом державного службовця, а посди усіх працівників, крім посади голови та заступника голови райдержадміністрації, відносяться до категорій посад державної служби, тому позивач не міг бути переведений на посаду державної служби, зайняття якої передбачає проходження конкурсу. Просив, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
На адресу суду представником позивача 04.01.2022 подано відповідь на відзив відповідно до змісту якого позивач проти доводів відзиву на позовну заяву заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить вимоги позовної заяви задоволити в повному обсязі.
Представником позивача в судовому засіданні 11.01.2022 подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів.
13.01.2022 представником відповідача надіслано до суду письмові заперечення, у яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Додатково зазначив, оскільки позивач перебував на керівній посаді першого заступника голови Тлумацької районної державної адміністрації, при цьому не був членом виборного профспілкового органу та на не нього не поширювалися додаткові гарантії при звільненні, установленні статтею 252 КЗпП України, тому відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 43-1 КЗпП України згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 не потрібна.
Ухвалою суду від 14.01.2022 закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено її до судового розгляду по суті.
01.02.2022 представником позивача на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідачем не заперечується факт того, що на момент повідомлення ОСОБА_1 про майбутнє його вивільнення, у зв`язку з скороченням чисельності штату/реорганізації Тлумацької РДА,а потім і на момент самого звільнення, у штаті новоствореної Івано-Франківської РДА, були вакантні посади, які не відносились до статусу державної служби. Матеріалами справи доказується факт існування протягом періоду з 05.03.2021 47 вакантних посад по момент звільнення позивача 142 вакантних посад. Також, відповідно до пункту (частини) вісім розділу другого Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», тимчасово на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину, зупинити положень Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» в частині проведення конкурсів на посади державної служби та призначити на посади державної служби за результатами конкурсу. Таким чином, дія положень Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», в частин проведення конкурсів на посади державної служби та призначити на посади державної служби за результатами конкурсу не діяла у період з 18.04.2020 по 05.03.2021. Із матеріалів справи вбачається, що повідомляючи про майбутнє вивільнення працівників 11.01.2021 (розпорядження Тлумацької РДА від 11.01.2021 №1-к «Про попередження працівників»), Тлумацька РДА мала змогу запропонувати посади працівникам, які вивільняються.
08.02.2022 відповідачем подано до суду додаткові письмові пояснення, просив відмовити в задовлленні позову в повному обсязі. Додаково зауважив, що позивач не був членом виборного профспілкового органу, тому на нього не поширювалися додаткові гарантії при звільненні, встановленні статтею 252 КЗпП України, відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 43-1 КЗпП України згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 не потрібна.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Однак, в судовому засіданні 23.05.2022, подав клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме витяг з наказу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», у відповідності до якого ОСОБА_1 з 01.04.2022 прийнято на посаду старшого менеджера з врегулювання заборгованості з посадовим окладом згідно з штатним розписом, відповідно, просив суд відкликати позовні вимоги в частині поновлення на посаді.
23.05.2022 у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, долучив письмовий виступ у судових дебатах.
Судом подані клопотання при вирішенні спору до уваги не бралися, позаяк подані/заявлені на стадії судового розгляду по суті справи.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, та подані сторонами докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив наступне.
Згідно наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , 15.06.2020 позивача призначено на посаду першого заступника голови Тлумацької районної державної адміністрації, ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (розпорядження №18-к від 12.06.2020).
Розпорядженням Тлумацької районної державної адміністрації від 30.03.2021 за №16-к звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника голови районної державної адміністрації 31.03.2021 відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією райдержадміністрації. Підстава: розпорядження Тлумацької райдержадміністрації від 11.01.2021 №1-к «Про попередження працівників»; лист-погодження Івано-Франківської обласної державної адміністрації..
Не погоджуючись із звільненням зі служби в органах місцевого самоврядування, вважаючи таке рішення відповідача протиправним та з метою поновлення своїх порушених прав ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.
Частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (надалі по тексту також - КЗпП України).
Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, до яких віднесено, зокрема, ініціативу власника або уповноваженого ним органу.
Згідно із приписами пункту 1 абзацу 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).
Питання забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників врегульовано главою ІІІ-А КЗпП України. Так, згідно статті 49-2 Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частина 1).
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина 2).
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина 3).
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника. Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).
Зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що підставою звільнення позивача є реорганізація районної державної адміністрації (пункт 1 статті 40 КЗпП України).
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 06.11.1992 Про практику розгляду судами трудових спорів зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженими ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 Кодексу законів про працю України в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (пункт 19).
Як уже зазначалось, постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» вирішено утворити в Івано-Франківській області Івано-Франківський район (з адміністративним центром у місті Івано-Франківськ) у складі територій Більшівцівської селищної, Богородчанської селищної, Букачівської селищної, Бурштинської міської, Галицької міської, Дзвиняцької сільської, Дубовецької сільської, Єзупільської селищної, Загвіздянської сільської, Івано-Франківської міської, Лисецької селищної, Обертинської селищної, Олешанської сільської, Рогатинської міської, Солотвинської селищної, Старобогородчанської сільської, Тисменицької міської, Тлумацької міської, Угринівської сільської, Ямницької сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Цією ж постановою ліквідовано в Івано-Франківській області, серед інших, Тлумацький район. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій»: здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих зазначеною постановою, шляхом їх приєднання до районних державних адміністрацій, утворених згідно з абзацом третім цього пункту, згідно з додатком 3. Згідно з вказаним додатком, Тлумацьку районну державну адміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до новоутвореної Івано-Франківської районної державної адміністрації.
Розпорядженням Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 19.03.2021 №2-к затверджено структуру та загальну чисельність працівників Івано-Франківської районної державної адміністрації у кількості 193 штатних одиниць, в тому числі 48 одиниць чисельність апарату.
Суд встановив, що на виконання розпорядження Тлумацької РДА №1-к від 11.01.2021 Про попередження працівників відповідно до статтей 32, 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 12.01.2021 попереджений, що у зв`язку із реорганізацією Тлумацької районної державної адміністрації він може бути звільнений.
Варто наголосити, що відповідачем так і не надано лист-погодження Івано-Франківської ОДА всупереч обов`язку ні позивачу, ні до суду.
Окрім того, розпорядженням Івано-Франківської районної державної адміністрації від 16.03.2021 №1 та розпорядженням Івано-Франківської районної державної адміністрації віж 25.03.2021 №11 вирішено питання обов`язку дотримання вимог чинного законодавства Головою Тлумацької РДА при вивільненні працівників, у зв`язку з реорганізацією.
Проте, позивачу не запропоновна жодна із вакантних посад із структури і граничної чисельності працівників районної державної адміністрації Івано-Франківської області. Як вбачається із відповіді від 06.01.2022 на адвокатський запит від 29.12.2021, вакантних посад станом на 19.03.2021 47, станом на 30.03.2021 142.
Суд звертає увагу, що роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакансії, що відповідають професії чи спеціальності, освіти, кваліфікації, досвіду тощо, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється.
Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення, а роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівнику були запропоновані всі нші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Відповідач зазначені обставини не спростував. У відзиві на позовну заяву зазначив, що вакантні посади ОСОБА_1 запропоновані не були, оскільки посада позивача входила до структури та штатного розпису структурного підрозділу Тлумацької РДА апарату Тлумацької РДА. Позивач був посадовою особою місцевої державної адміністрації, проте не мав статусу державного службовця, а посади усіх працівників, крім посади голови та заступника голови райдержадміністрації, відносяться до категорії посад державної служби, тому позивач не міг бути перевелений на посаду державної служби, зайняття якої передбачає проходження конкурсу. Так, під час реорганізації Тлумацької РДА шляхом її приєднання до новоутвореної Івано-Франківської райдержадміністрації Івано-Франківської області відбулося скорочення чисельності працівників апарату та структурних підрозділів цієї адміністрації.
З цього приводу, суд погоджується з доводами позивача, опираючись на встановлені обставини справи, а саме: відсутність обов`язку щодо проведення конкурусу, так як дія положень Законоу України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», в частині проведення конкурсів на посади державної служби за результатами конкурсу не діяла у період з 18.04.2020 по 05.03.2021 (період дії карантину, установоленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину); та, більше того, наявністю вакантних посад у штаті новоутвореної Івано-Франківській райдержадміністрації, у зв`язку з скороченням чисельності штату/реорганізації Тлумацької РДА, як державних службовців, так і вакантних посад, які не відносились до статусу державної служби, що не заперечується відповідачем.
Так як обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Доказів протилежного відповідачем суду не подано, як і не надано неможливості переведення позивача на вакантні посади.
Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи порушене право такого працівника повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його незаконно звільнено.
У даному випадку, поновленням позивача на посаді, з якої її було звільнено суд враховує рішення Європейського суду з прав людини по справі "П`єрсак проти Бельгії", в якому суд зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов`язку відновлення status quo ante, у відповідачів виникає обов`язок створити умови, при яких порушене право позивача буде відновлено в ефективний спосіб.
Оскільки суд дійшов висновку про визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню розпорядження Тлумацької районної державної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_1 " №16-к від 30.03.2021, позивач підлягає поновленню на посаді, з якої її звільнено, а саме - на посаді першого заступника голови районної державної адміністрації з 31.03.2021, з дня наступного за днем звільнення, а заявлена позовна вимога підлягає до задоволення.
Підсумовуючи все вищенаведене, встановлені судом порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 , які проявились, насамперед, у бездіяльності щодо непропонування вакантних посад, безумовно свідчать про протиправність та безпідставність такого звільнення. Вказані обставини дозволяють суду стверджувати про належну доведеність і законність вимог ОСОБА_1 в частині необхідності поновлення його на посаді та зважаючи на висновок суду про поновлення позивача саме на тій посаді, яку останій займав до звільнення, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та періоду його стягнення, суд зазначає наступне.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100, відповідно до положень розділів ІІ та ІІІ якого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 100).
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).
Відповідно до довідки Тлумацької районної державної адміністрації від 29.11.2021 заробітна плата позивача за січень 2021 року складала 14 685,24 грн та за лютий 2021 року 25 802,00 грн. Середньоденна заробітна плата становить 1038,13 грн (40 487,24 грн (сума заробітку за останні два місяці роботи) : 39 (загальна кількість робочих днів за останні два місяці роботи, що передували місяцю його звільнення).
Суд зазначає, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня, наступного за днем звільнення і по день прийняття рішення суду у даній справі.
За таких обставин, період вимушеного прогулу, за який на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток, складає 237 робочих днів, а саме з 01.04.2021 по 09.03.2022.
Як наслідок, загальна сума середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу становить 297 943,31 грн (1 038,13 грн * 287 робочих днів), а позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Тлумацька районна державна адміністрація, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язана виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.
Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середньомісячної заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22 838,86 грн (1 038,13 грн * 22 робочих днів) підлягає негайному виконанню.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 067,02 гривень, відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 1 653,62 гривень, що пропорційно становить 80% задоволених позовних вимог.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами 3-5 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас, відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.
Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Відповідно до частин 2, 3 статті 30 Закону України від 05.07.2012 за №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: договір про надання правової допомоги №АС-165/21 від 28.09.2021, Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.10.2021 серія АТ №1015179, розрахунок гонорару (витрат) на правову допомогу від 28.09.2021.
Відповідно до розрахунку гонорару (витрат) на правову допомогу від 28.09.2021, Адвокатським бюро «Жиляк та партнери» в особі керуючого бюро Жиляка М.Д. надано наступну правову допомогу: зібрання доказів по справі, написання (складання) відповідно до вимог КАС України процесуальних документів (позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, заяв, клопотань тощо) (8 год.) 1 000,00 грн/1 год. 8 000 грн; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції (3 год.) 1 200,00 грн/1 год. 3 600,00 грн. Розмір винагороди адвокат визначив у сумі 11 600,00 грн.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 11 600,00 грн є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що суд залишав ухвалою суду від 25.10.2021 позовну заяву без руху, а згодом ухвалою суду від 05.11.2021 продовжив строк на усунення недоліків позовної заяви, з урахуванням положень частин 3, 5 статті 134, частини 9 статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Скасувати розпорядження Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області №16-к від 30.03.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови районної державної адміністрації Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області з 01.04.2021.
Стягнути з Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ - 23803078) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2021 по 23.05.2022 у розмірі 297 943 (двісті дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 31 (тридцять одна) копійка, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Допустити до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови районної державної адміністрації Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області з 01.04.2021.
Допустити до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ - 23803078) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) невиплачену середньомісячну заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 968 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ - 23803078) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) гривні 62 (шістдесят дві) копійки.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ - 23803078) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривні 00 копійки.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Тлумацька районна державна адміністрація Івано-Франківської області (, вул. Макуха, буд. 12, м. Тлумач, Івано-Франківська обл., 78000).

Суддя /підпис/ Главач І.А.