Справа № 480/6328/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2022 року Справа № 480/6328/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6328/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа на боці відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сумського об"єданого управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які було визначено в ухвалі суду.
На виконання ухвали суду позивачем було усунуто недоліки шляхом надання до суду уточненої позовної заяви (а.с.29-32), згідно якої позивач визначив відповідачем у даній справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - Відповідач) та просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV (Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Відповідача виплатити ОСОБА_1 разове моральне відшкодування у розмірі -10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.01.2021 року він подав документи на призначення і нарахування пенсії за віком. З 23.02.2021 року, позивачу була призначена пенсія за віком.
При цьому, позивач просить суд врахувати, що згідно з Законом України №1058 від 09.07.2003 року (зі змінами) «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розділ XV «Прикінцеві положення», пункт 7-1, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років), на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенси за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункт 7 Порядку). Однак, позивач зазначає, що зазначена виплата позивачу сплачена не була, що підтверджує виписка з його пенсійного рахунку, яка надана Приват Банком. На переконання позивача, для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, є всі правові підстави. Для здійснення нарахування даної виплати позивачем було надано Відповідачу 05.05.2021р. відповідну заяву про призначення допомоги ОСОБА_1 та додано до заяви наступні документи: довідку про спеціальний педагогічний стаж, довідку про термін праці у Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету», архівну довідку про займані посади і педагогічне навантаження на посаді заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи, довідку про перейменування Сумського машинобудівного технікуму.
09 червня 2021 року позивач отримав лист про відмову у виплаті грошової допомоги з посиланням на те, що «...звернувшись за призначенням пенсії 24.01.2021 року заявник не досяг пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 (зі змінами)», тому у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 було відмовлено.
Позивач вважає, що відмова у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення є безпідставною та необґрунтованою, а тому звернувся до суду з даним позовом про визнання бездіяльності відповідача - ГУ ПФУ в Сумській області протиправною та просив зобов"язати відповідача виплатити йому грошову допомогу.
Відповідно до ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2021р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано матеріали пенсійної справи.
Відповідно до ухвали суду від 30.11.2021р. у якості третьої особи на боці відповідача було залучено - ГУ ПФУ в Київській області та запропоновано надати пояснення щодо обставин викладених у позовній заяві. Крім цього, відповідачу - ГУ ПФУ в Сумській області було повторно запропоновано надати відзив на позовну заяву.
04.01.2022р. від відповідача - ГУ ПФУ в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.68-69) в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача не визнає, оскільки ОСОБА_1 звернувшись за призначенням пенсії 20.01.2021 року не досягнув пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 (зі змінами). Крім цього, відповідач заперечував проти стягнення моральної шкоди, оскільки факт заподіяння моральних чи фізичних страждань фактично не підтверджується.
18.01.2022р. позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.7879) в якій зазначає , що обставини викладені відповідачем у відзиві є безпідставними та необґрунтованими.
Дослідивши обставини у справі суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення частково, виходячи з наступного :
Як свідчить з матеріалів справи, 22.02.2021 року позивачу - ОСОБА_1 виповнилось 60 років, що дало йому право на оформлення та призначення пенсії за віком (копія паспорту позивача а.с.7-9).
Станом на 22.02.2021р. позивач працював викладачем математики у Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-13).
24.01.2021 року позивач подав документи на призначення і нарахування йому пенсії за віком.
З 23.02.2021 року позивачу б у л а п р и з н а ч е н а пенсія за в і к о м.
Позивач зазначає, що у відповідності до Закону України №1058 від 09.07.2003 року (зі змінами) «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розділ XV «Прикінцеві положення», пункт 7-1, він відноситься до категорії осіб яким, при призначенні пенсії за віком, має виплачуватися грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
При цьому, позивач звертав увагу суду на те, що він раніше на пенсію за вислугою років не виходив (дана обставина не заперечується відповідачем). Мав достатній страховий педагогічний стаж, який тільки в Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету» складає більше 35 років. На момент призначення позивачу пенсії за віком ОСОБА_1 працював викладачем математики у Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-13), довідкою про спеціальний педагогічний стаж, довідкою про термін праці у Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету», архівною довідкою про займані посади і педагогічне навантаження на посаді заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи, довідкою про перейменування Сумського машинобудівного технікуму (а.с.14-19).
Вищевказані документи були надані Відповідачеві 05 травня 2021 року.
Однак, разову грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач так і не отримав, що стало підставою для звернення до суду за даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить в наступного:
Згідно з Законом України №1058 від 09.07.2003 року (зі змінами) «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розділ XV «Прикінцеві положення», пункт 7-1, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191, грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які н а д е н ь досягнення п е н с і й н о г о в і к у , передбаченого статтею 26 зазначеного закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно по пункту е) статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е) статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункт 7 Порядку).
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:
1) наявністю у нього необхідного страхового стажу (35 років) роботи на певних визначених законодавством посадах;
2) виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності,
3) з неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час ухвалення рішення у даній справі суд враховує практику Верховного Суду, яка викладена у постановах суду від 27.11.2018 у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17) та від 22.02.2018 у справі №310/3774/17.
Обґрунтовуючи свою позицію у справі щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу зазначеної грошової допомоги, відповідач зазначив про те, що "звернувшись за призначенням пенсії 24.01.2021р. заявник не досяг пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058".
Зазначені твердження є необґрунтованими, оскільки не зважаючи на дані твердження відповідач , матеріали справи підтверджують інше - пенсія за віком все ж таки була п р и з н а ч е н а позивачу у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058".
При цьому, відповідач не наводить правових аргументів стосовно того, яка саме була правова підстава для відмови ГУ ПФУ в Сумській області у нарахуванні та невиплаті позивачу грошової допомоги , як це передбачено Законом України №1058 від 09.07.2003 року (зі змінами) «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розділ XV «Прикінцеві положення», пункт 7-1, яким визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, п р и п р и з н а ч е н н і пенсії за віком в и п л а ч у єт ь с я грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Слід зазначити, що відповідач жодним чином не обґрунтовує свою позицію щодо відсутності наявного у позивача страхового стажу чи інших обставини , які могли би бути підставою для відмови у призначенні грошової допомоги у розумінні вимог Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191.
Посилання відповідача у відзиві на те, що "у особи, яка на час досягнення пенсійного віку працює на зазначених посадах, але не має необхідного страхового стажу 35 років для чоловіків та 30 років для жінок, то особа може звернутися за призначенням пенсії за віком та одержанням грошової допомоги після набуття необхідного страхового стажу" жодного відношення до обставин у даній справі взагалі не має, оскільки в даному випадку взагалі не йдеться по відсутність необхідного страхового стажу. Навпаки у позивача наявний стаж - більш ніж 42 роки, що підтверджується матеріалами пенсійного справи (а.с.71-72).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачами не доведено правомірність своєї позиції, відповідно суд вбачає протиправну бездіяльність з боку ГУ ПФУ в Сумській області. А тому, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Сумській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV (Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є правомірними і підлягають задоволенню.
Крім цього, зважаючи на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне:
В свою чергу, суд зазначає, що сам факт несвочасної виплати або невиплати грошової допомоги, на який вказує позивач, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
В даному випадку факт прийняття незаконного рішення відповідачем - ГУ ПФУ в Київській області підтверджується рішенням суду, проте обов`язок доказування факту отримання моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.
Стверджуючи, що моральну шкоду йому було заподіяно незаконною бездіяльністю органів пенсійного фонду, позивач не надав суду належних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідачів і заподіяною шкодою. Зокрема, суд зазначає, що такими доказами можуть бути документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я та звернення у зв`язку з цим до медичних закладів, тощо.
При цьому, надана позивачем копія виписки з історії хвороби (а.с.52-53) не може свідчити про наявність причинного зв"язку між діями відповідачів і заподіяною шкодою, оскільки обстеження стосуються періоду 2019 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та заявленою моральною шкодою в розмірі 10 000 грн., то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в розмірі 1816 грн., тому такі витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа на боці відповідача - Головне управління у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV (Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець