Справа № 460/3861/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3861/21 пров. № А/857/2048/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (головуючий суддя Нор У.М., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2021 №№ 08, 08, 08, 08, 08, 08, визнання протиправним та скасування рішення від 30.03.2021 року № 08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2021 № Ф-08.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 30.03.2021 № 08, № 08, № 08, № 08, № 08, № 08. Визнано протиправними та скасовано рішення від 30.03.2021 № 08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2021 року № Ф-08. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 7264 гривень 00 копійок. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі у розмірі 8000 гривень 00 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати таке та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідно до абзацу 4 п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком, встановленим розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (в редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462) із змінами, тобто, шляхом подання повідомлення за ф. №20-ОПП.

Повідомлення за ф. №20-ОПП подається платниками податків за умови наявності об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням. Згідно із абзацом 3 п. 63.3 ст.63 ПКУ та п.8.2. розд. VIII Порядку об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно відповідних розділів ПКУ.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПКУ).

Інформація про об`єкти оподаткування, такі як товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) відображаються у відповідній податковій звітності платника податків (податкова декларація з податку на прибуток, з податку на додану вартість, податковий розрахунок за ф. №1-ДФ та інші), тому про такі об`єкти оподаткування не потрібно повідомляти у повідомленні за ф. №20-ОПП.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків (п. 8.4 розд. VIII Порядку). У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20- ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни (п. 8.5 розд. VIII Порядку).

ФОП ОСОБА_1 взято на облік в контролюючому органі 03.12.2018 за № 0005357. У період, що підлягав перевірці з 03.12.2018 по 16.06.2020 ФОП ОСОБА_1 відповідно до наданих для перевірки первинних документів та пояснень використовувала в господарській діяльності об`єкти нерухомості.

Також, судом не враховано, що позивачем не надано жодного підтвердження щодо наявного обладнання, яке потрібно для виготовлення продукції, в т.ч. договорів оренди чи користування з переліком обладнання.

ФОП ОСОБА_1 в своїй діяльності використовувала працю однієї найманої особи - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка нібито здійснювала пошиття одягу та сумок.

Але, ФОП ОСОБА_1 не доводить жодних доказів про розміщення робочого місця для найманого працівника. Відсутні жодні дозвільні документи, які б підтверджували факт здійснення виробничого процесу, що не взято судом до уваги.

Також, позивачем не надано жодних договорів ні під час перевірки, так і до заперечень про співпрацю з декількома підприємцями, щодо пошиття виробів за їх замовленнями.

Позивачем надано лише технологічну послідовність дій по товарних позиціях, яка не затверджена та не підписана. Судом не досліджено, що позивачем не надано документів на замовлення для виготовлення товарів, актів приймання передачі сировини, матеріалів, готової продукції, не надано сертифікатів якості на товар, сертифікатів походження та калькуляцій в розрізі того чи іншого виробленого виробу. Не надано жодних актів щодо надання послуг виробництва, в т.ч. передавальних актів для надання послуг по виробництву верхнього одягу та сумок на давальницькій сировині.

Згідно з нормами ч. 2 пп. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями) - ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи.

Відповідно до вимог ч.7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України - платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

В порушення ч.2 пп. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) доходи від здійснення таких операцій ( торгівлі товарами) ФОП ОСОБА_1 не відобразила в рядку 09 декларації платника єдиного податку за 2019 рік, не оподаткувала за ставкою 15% та не сплатила до бюджету. Крім того, з січня 2020 року підприємцем не здійснено перехід на сплату інших податків і зборів визначених Податковим Кодексом в порядку ч.7 пп. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп. 1 п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями для фізичної особи - підприємця доходом - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 ст. 292 Податкового Кодексу України. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно даних податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ФОП ОСОБА_1 обсяг доходу за 2019р. становить - 126160,00 грн. - за видами діяльності: виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів (15.12), виробництво іншого верхнього одягу (14.13), 2020р. - 52510,00 грн. за видами діяльності виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів (15.12), виробництво іншого верхнього одягу (14.13).

Отриманий дохід (обсяг виручки) фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період 2019р., 2020р. проведеною перевіркою визначений на підставі книги обліку доходів та видаткових накладних на реалізацію товарів.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог ч.2 пп. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України, ставка єдиного податку до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 становить 15 відсотків.

Судом не взято до уваги, що на виконання вимог частини 2 пп. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 не відображено в рядку 04 декларації платника єдиного податку за 2019р. доходи від здійснення таких операцій в сумі 126160,00 грн та не оподатковано за ставкою 15% (р. 09 декларації). Перевіркою встановлено порушення частини 2 пп. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України, а саме, заниження суми єдиного податку на 18924,00 грн. (126160,00*15%).

В результаті встановленого порушення ч.2 пп. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України проведеною перевіркою встановлено заниження єдиного податку за 2019 рік на 8908,80 грн.

Відповідно до ч. 7 пп. 298.2.3. п. 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Проведеною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не відображено в рядку 04 декларації платника єдиного податку за 2019р. доходи від здійснення таких операцій в сумі 126160,00 грн та не оподатковано за ставкою 15% (р. 09 декларації), що призвело до заниження суми єдиного податку який підлягав сплаті до бюджету на суму 8908,80 грн. Такі його дії кваліфікуються як податкове правопорушення, яким передбачена фінансова відповідальність, визначена п. 123.2 ст. 123 Кодексу.

У відповідності до пункту 112.2. статті 112 Податкового кодексу України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Платник податку ОСОБА_1 при реєстрації фізичною особою - підприємцем, або при намірі здійснювати торгівлю товарами зобов`язана була внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відобразити всі види економічної діяльності які потрібні для здійснення господарської діяльності, зокрема роздрібної торгівлі товарами. Так само, при реєстрації платником єдиного податку відобразити всі потрібні КВЕД написавши заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Тобто, з огляду на чітку визначеність в Податковому кодексі України обов`язку платника податків при реєстрації платником єдиного податку та здійснення господарської діяльності, широку доступність інформаційно-роз`яснювальних матеріалів щодо вибору КВЕД та здійснення реалізації товарів мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Отже, невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст. ст. 16, 36 Податкового кодексу України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 03.12.2018 по 15.06.2020 проводила господарську діяльність згідно з КВЕД: код 15.12 - Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; та код 14.13 - Виробництво іншого верхнього одягу.

З 03.12.2018 позивач перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.01.2019 по 12.06.2020 - на спрощеній, 2 група. 12.06.2020 за власним рішенням нею було проведено реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

У період з 08 по 12 лютого 2021 року ГУ ДПС у Рівненській області була проведена позапланова документальна виїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 " за період з 03.12.2018 по 15.06.2020 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 03.12.2018 по 16.06.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 03.12.2018 по 16.06.2020, висновки якої викладено в акті перевірки від 19.02.2021 № 1058/17-00-33-04/ НОМЕР_1 .

Зі змісту акта перевірки вбачається, що позивачем допущено порушення:

- п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахунків без використання РРО, в результаті чого сума не проведеної виручки через РРО становить 52510,00 грн;

- п. 63.3 ст. 63 ПК України, п.8.4, 8.5 розділу VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 09.12.2011 № 1588 у зв`язку із неповідомленням податкового органу про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані із оподаткуванням за формою 20-ОПП;

- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України тому, що не забезпечено зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством;

- ч. 2 пп. 293.4 ст. 293 ПК України в частині не оподаткування за ставкою 15% доходів за 2019 рік в результаті чого донараховано єдиного податку на суму 18924,00 грн. та штрафу - 4731,00 грн;

- пп. 1.1 - 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в частині заниження податкового зобов`язання по військовому збору в сумі 787,65 грн;

- пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання по податку з доходів з фізичних осіб на суму 9451,80 грн.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем 30.03.2021 прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) № 08, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 5251,00 грн;

2) № 08, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 340,00 грн;

3) № 08, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 1020,00 грн;

4) № 08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання в розмірі 23655,00 грн., в т.ч.: донараховано єдиного податку на суму 18924,00 грн. та штрафу - 4731,00 грн;

5) № 08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на суму 787,00 грн- військового збору;

6) № 08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на суму 9451,00 грн. - податок на доходи фізичних осіб.

Також прийнято рішення від 30.03.2021 № 08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному внеску на суму 2658,93 грн та застосовані штрафні санкції в сумі 531,78 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2021 № Ф-08 в сумі 2658,93 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що пунктами 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до п. 1 ст. 17 та з врахуванням п. 11 розділу ІІ Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Однак, в Преамбулі до Закону вказано, що цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Суд вірно зазначив, що до позивача не може застосовуватися Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оскільки позивач здійснювала розрахунки в касі з оформленням прибуткових та видаткових касових ордерів, з видачею квитанцій.

Позивач здійснювала оптову реалізацію товару. Така реалізація була разовими продажами за готівку з оформленням установлених документів. Вказані разові продажі не підпадають під регулювання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

15.01.2020 згідно ПКО № 1 до каси позивача надійшли кошти в сумі 4700,00 грн. від ОСОБА_3 ; 31.01.2020 згідно ПКО № 2, до каси надійшли кошти в сумі 8000,00 грн. від ОСОБА_4 ; 06.02.2020 згідно ПКО № 3 до каси позивача надійшли кошти в сумі 6300,00 грн. від ОСОБА_4 ; 17.02.2020 згідно ПКО № 4 до каси позивача надійшли кошти в сумі 3850,00 грн. від ОСОБА_3 ; 04.03.2020 згідно ПКО № 5 до каси позивача надійшли кошти в сумі 9800,00 грн. від ОСОБА_4 ; 12.03.2020 згідно ПКО № 6 до каси позивача надійшли кошти в сумі 1760,00 грн. від ОСОБА_4 ; 30.03.2020 згідно ПКО № 7 до каси ФОП надійшли кошти в сумі 4500,00 грн. від ОСОБА_3 ; 08.04.2020 згідно ПКО № 8 до каси позивача надійшли кошти в сумі 3600,00 грн. від ОСОБА_4 ; 28.04.2020 згідно ПКО № 9 до каси позивача надійшли кошти в сумі 2900,00 грн. від ОСОБА_4 ; 06.05.2020 згідно ПКО № 10 до каси позивача надійшли кошти в сумі 7100,00 грн. від ОСОБА_4 , як виручка від реалізації товарів, які продані за договорами постачання.

Як вірно враховано судом першої інстанції, пунктом 1 та пунктом 12 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються: при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання, а також якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо).

Міністерство юстиції України в листі від 15.05.2015 року № 490-0-2-15/8.1 роз`яснило поняття «продукція власного виробництва» для цілей Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Мін`юст радить ураховувати такі поняття, як: продукція - це будь-яка речовина, препарат або інший товар, виготовлений під час виробничого процесу (ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»). Виробництво (виготовлення) - діяльність, пов`язана з випуском продукції, яка включає всі стадії технологічного процесу, а також реалізацію продукції власного виробництва.

Отже, операції з реалізації товарів позивачем є разовими, мають виключних характер, не належать до роздрібної торгівлі, є продукцією власного виробництва та оформлені належним чином.

Відповідачем встановлено порушення позивачем п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.4, 8.5, розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 - не повідомлено податковий орган про об`єкти оподаткування, об`єкти оподаткування, щодо яких відбулися зміни за формою 20-ОПП та відповідно до п. 117.1 ст.117 ПК України застосовані штрафні санкції в сумі 340,00 грн., винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 08.

Пунктом 117.1 ст.117 ПК України визначено, неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Згідно з п. 63.3. ст. 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

У п. 22.1. ст. 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктами 8.1 та 8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588, передбачено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом (форма 20-ОПП).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 8.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно п.п. 16.1.3 п.16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Відповідальність за неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим передбачена п. 117.1 ст. 117 ПК України.

ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, використовувала у своїй господарській діяльності приміщення будинку на АДРЕСА_2 , яке зазначене в акті перевірки. Даний будинок належить ОСОБА_3 .

Наведений в акті перевірки об`єкт, з якими контролюючий орган пов`язує необхідність подання повідомлення за формою № 20-ОПП - будинок на АДРЕСА_2 , використовувався ОСОБА_5 у господарській діяльності на підставі спільного проживання в даному будинку, у зв`язку з чим у позивача не виникає обов`язку щодо сплати податків, оскільки означений об`єкт належить на праві власності іншій фізичній особі.

Норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою № 20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України. Разом з тим ГУ ДПС у Рівненській області під час накладення штрафних санкцій не було встановлено дату реєстрації, створення чи відкриття об`єктів оподаткування, що є необхідним для визначення порушення позивачем граничного строку взяття їх на облік.

Відповідно до п. 8.4. вказаного Наказу № 11588 від 09.12.2011, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Тобто, в Наказі № 1588 від 09.12.2011 є строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування (яких в ПК України не міститься) за формою № 20-ОПП, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік.

Позивач була зареєстрована та здійснювала підприємницьку діяльність в будинку на АДРЕСА_2 , про що достеменно було відомо податковому органу, позивач знаходилася на обліку в податковій службі як платник податків за місцем реєстрації на АДРЕСА_2 , а тому суд не бере до уваги, що позивачем не було повідомлено податковий орган про вказаний об`єкт оподаткування.

Відповідачем виявлено порушення п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України - незабезпечення зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та застосовані штрафні санкції в сумі 1020,00 грн. та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 08.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.п. 44.3, 44.4, 44.5 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України платник податків мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта.

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Позивачем на акт перевірки були надані податковому органу свої заперечення та первинні документи, за якими вівся облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, а саме:

Квитанції по сплаті податків та зборів.

Податкова звітність.

Табелі обліку робочого часу.

Накази по кадрах.

Платіжні відомості на виплату заробітної плати.

Розрахункові відомості.

Договори поставки товару.

Видаткові накладні на сировину.

Видаткові накладні на готову продукцію.

Норми витрат сировини та матеріалів на виготовлення продукції - сумки.

Норми витрат сировини та матеріалів на виготовлення продукції - куртки.

Накладні на здачу готової продукції.

Технічний опис моделі.

Технологічна послідовність.

Технологічна послідовність моделей.

Книга обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідачем встановлено такі порушення позивачем ч. 2 п. 293.4 ст. 293 ПК України - заниження суми єдиного податку та збільшено суму грошового зобов`язання в розмірі 23655,00 грн., в т.ч.: донараховано єдиного податку на суму 18924,00 грн. та штрафу - 4731,00 грн.; пп. 1.1 - 1.6 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - заниження суми військового збору та збільшено суму грошового зобов`язання на суму 787,00 грн. - військового збору; пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України - заниження суми податку на доходи фізичних осіб та збільшено суму грошового зобов`язання на суму 9451,00 грн. - податок на доходи фізичних осіб та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 08, № 08, № 08.

Головне управління ДПС в Рівненській області зазначає, що позивач при реєстрації зобов`язана була вказати в переліку видів господарської діяльності новий вид діяльності згідно з КВЕД із групи 47 - роздрібна торгівля, а саме про діяльність в сфері роздрібної торгівлі за кодом КВЕД 47.91 - Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.

Однак, виготовлена позивачем продукція реалізовувалася оптом за договорами поставки таким ФОПам: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , які викупили увесь товар для подальшої його продажі. Відповідачем було поверхнево досліджено це питання та вказано в акті перевірки, що реалізація продукції позивачем відбувалася кінцевому споживачу, що не відповідає дійсності.

Головне управління ДПС в Рівненській області зробило висновок, що позивачу необхідно було відобразити в реєстрі платників єдиного податку такий вид економічної діяльності як роздрібна торгівля товарами та перейти із спрощеної системи оподаткування на загальну.

ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність у сфері виробництва продукції легкої промисловості, в результаті чого виготовила певну кількість товарів галантерейного та швейного асортименту, продала їх оптом для сплати податків, зборів, заробітної плати, закупівлі сировини та матеріалів для виготовлення товарів. При цьому як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку другої групи порушень Закону не допустила.

На підтвердження виробничої діяльності ОСОБА_1 , позивачем надано підтвердження - документацію по виготовленню сумок та курток - виробів, які відшивалися в період діяльності як ФОП.

Статтею 3 ГК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Відповідно до ст. 42 ГК України спрямування на отримання прибутку - основна ознака підприємництва, оскільки визначає безпосередньо мету, задля якої здійснюється така діяльність.

ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємництва, виготовляла продукцію для її реалізації. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 15.05.2015 № 490-0-2-15/8.1, виробництво (виготовлення) - це діяльність, пов`язана з випуском продукції, яка включає всі стадії технологічного процесу, а також реалізацію продукції власного виробництва.

Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи.

Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Основний вид економічної діяльності - це визначальна ознака у формуванні та стратифікації сукупностей статистичних одиниць для проведення державних статистичних спостережень. Органи державної статистики розраховують основний вид економічної діяльності на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності підприємств за рік.

Крім того, КВЕД призначений забезпечувати:

- статистичний облік підприємств і організацій за видами економічної діяльності;

- проведення державних статистичних спостережень економічної діяльності й аналізу статистичної інформації на макрорівні (складання показників національних рахунків - рахунків виробництва й утворення доходу, таблиці "витрати-випуск");

- зіставлення національної статистичної інформації з міжнародною через застосування єдиної статистичної термінології, статистичних одиниць і принципів визначення та змінення видів економічної діяльності підприємств і організацій.

КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо), проте, не завжди адаптована до цього повною мірою. Отже, Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ.

Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.

Наказом Державної служби статистики України від 23.12.2011 № 396 з метою вдосконалення та впровадження системи національних статистичних класифікацій, які використовуються для проведення державних статистичних спостережень, затверджено Методологічні основі та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010). Відповідно до пунктів 11 та 12 Методологічних основ та пояснень до позицій КВЕД-2010 економічна діяльність має місце, коли для виробництва конкретних товарів і послуг відбувається поєднання ресурсів, таких як матеріальні засоби (обладнання), робоча сила, технології виробництва або проміжні продукти. Таким чином, для економічної діяльності характерним є залучення ресурсів, виробничий процес і випуск продукції (товарів або послуг).

Вид економічної діяльності може складатися з одного простого процесу (як, наприклад, ткацтво), але може охоплювати і цілий ряд підпроцесів, кожен з яких входить в окреме класифікаційне угруповання (наприклад, виробництво автомобілів складається з таких елементарних видів діяльності, як лиття, кування, зварювання, складання, фарбування тощо). Якщо виробничий процес у межах статистичної одиниці організований як інтегрована послідовність елементарних видів діяльності, уся комбінація вважається одним видом економічної діяльності.

Контролюючий орган визначив для ОСОБА_1 вид діяльності за КВЕД-2010 із розділу 47 Роздрібна торгівля крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами. Однак, відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010), які затверджені наказом Державної служби статистики України від 23.12.2011 № 396, цей розділ включає перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Водночас, відповідно до п.п. 4.4 п. 4 ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надання йому торговельних послуг.

Згідно з п. 1 ст. 698 Цивільного кодексу за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним (п. 2 цієї статті Кодексу).

До продукції власного виробництва відноситься продукція, яка виробляється та реалізується самим підприємством в єдиному технологічному процесі з використанням власної або найманої робочої сили.

Разом з тим перевіркою не встановлено фактів отримання доходів відмінних від здійснення господарської діяльності за КВЕД-2010, які вказані у реєстрі платників єдиного податку: 15.12 - Виробництво дорожнiх виробiв, сумок, лимарно-сiдельних виробiв зi шкiри та iнших матерiалiв; 14.13 - Виробництво iншого верхнього одягу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , як підприємець, правомірно визначила види діяльності за КВЕД-2010, а тому в неї були відсутні підстави для внесення до реєстру платників податків такий вид діяльності як роздрібна торгівля із кодом КВЕД 47.91 та переходити із спрощеної системи оподаткування на загальну.

30.03.2021 року № 08 податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному внеску на суму 2658,93 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 531,78 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2021 року № Ф-08 в сумі 2658,93 грн. Вказані рішення та вимога прийняті в зв`язку із тим, що відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 із січня 2020 по червень 2020 мала перебувати на загальній системі оподаткування, а тому базою нарахування ЄСВ для ФОП на загальній системі оподаткування є сума доходу (прибутку), що підлягає оподаткуванню ПДФО.

Вказані порушення спростовуються висновками суду першої інстанції, зазначеними вище.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 5500 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо інших сторін спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року по справі № 460/3861/21 змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме «стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року по справі № 460/3861/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. М. Гінда