Справа № 480/12367/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Хурсенка С.О.,
представника відповідача - Давиденко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач, ГУ НП в Сумській області), в якій, з урахуванням розрахунку середнього заробітку (а.с.98-99), просив:
1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області №1884 від 02.11.2021 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області»;
2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області №482 о/с від 03.11.2021 «По особовому складу»;
3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції №1 (м.Білопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області - начальника слідчого відділення з 04.11.2021;
4) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 506,97 грн. за один день вимушеного прогулу з 04.11.2021 по день ухвалення судового рішення, а саме у розмірі 103421,88грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані накази було видано на підставі висновку Дисциплінарної комісії (далі - Комісія), згідно яких Комісія вважає доведеним факт порушення позивачем Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом МВС України №893 від 07.11.2018, що виявилося в неповідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції 102 або до найближчого органу поліції про можливе вчинення ОСОБА_2 злочину, а саме пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі - позивачу.
Разом з тим, позивач вважає, що Комісією було зроблено висновок про доведення факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку та доведено наявність вини останнього на підставі одних лише письмових пояснень позивача, в яких він спростовує свою причетність до вчинення будь-яких протиправних діянь, що є грубим порушенням вимог Закону України "Про Національну поліцію", Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 та Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" №2337- VIII та Порядку №893.
Так, вказав, що у резолютивній частині висновку, комісією зазначається про встановлення ознак дисциплінарного проступку в діях позивача, що мали місце 01.09.2021 та 07.09.2021, однак, попередньо комісією досліджувалися та зроблено висновок лише про події, що мали місце 01.09.2021.
Відмітив, що у висновку комісія зазначає, що достатніми доказами на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, є висновок службового розслідування, затверджений начальником ГУНП в Сумській області 28.09.2021 та письмові пояснення позивача. Так, комісія зазначає, що у ході здійснення іншого службового розслідування, висновок якого затверджено 28.09.2021, позивач надав пояснення, згідно з якими ОСОБА_2 запропонував йому 5000 доларів США за вирішення питання про пом`якшення кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді в Білопільському районному суді Сумської області. Водночас, в матеріалах вказаного службового розслідування наявні письмові пояснення позивача, згідно з якими, останній на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі пояснень. Жодних пояснень з приводу ОСОБА_2 чи будь-яких його дій позивачем в межах такого розслідування не надавалося.
Відтак, на підтвердження наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку наявні лише письмові пояснення позивача, надані ОСОБА_1 в рамках службового розслідування, за результатами проведення якого було видано оскаржувані у даній справі накази.
При цьому, згідно пояснень, які надавались в межах службового розслідування, за результатами проведення якого було видано оскаржувані у даній справі накази, позивач вказав, що при розмові з ОСОБА_2 не виявив очевидних ознак будь-якого кримінального правопорушення, а повідомлення ОСОБА_2 не мали видимих ознак кримінального правопорушення, тому він не повідомляв про даний факт за скороченим номером екстреного виклику поліції 102.
З посиланням на норми Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України", наголосив, що Комісією взагалі не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки на підтвердження вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку Комісією надано як доказ лише матеріали іншого службового розслідування, які є недостовірним та неналежним доказом, оскільки не містять тих положень про які зазначає комісія та не стосуються предмету доказування даного службового розслідування; та письмові пояснення позивача, в яких він спростовує вчинення дисциплінарного проступку та наявність в його діях ознак будь-якого порушення законодавства. При цьому, комісією проігноровано імперативні вимоги законодавства та взагалі не відібрано пояснень безпосереднього керівника позивача з приводу обставин справи.
У зв`язку з цим позивач стверджує, що при прийнятті оскаржуваних наказів ГУНП в Сумській області від 02.11.2021 №1884, та від 03.11.2021 №282 о/с про звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади відбувалось не на підставі чинного законодавства України, а відтак оскаржувані накази підлягають скасуванню як протиправні, а позивач поновленню на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 29.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.12.2021 (а.с.52), що було відкладено на 01.02.2022 з метою надання часу сторонам для подання заяв по суті спору (а.с.64), а в засіданні 01.02.2022 було оголошено перерву до 16.02.2022 з метою витребування додаткових доказів у сторін (а.с.77-78).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.66-69), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що оскаржувані накази видано уповноваженою особою у передбаченому законом порядку, з урахуванням результатів службового розслідування, проведеного у строки, порядок і спосіб, передбачений Дисциплінарним статутом Національної поліції України і обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
При цьому, відмітив, що висновок про порушення позивачем службової дисципліни ґрунтується не на самому факті порушеного кримінального провадження відносно нього, а на оцінці дій, які були виявлені під час досудового розслідування кримінального провадження та за наслідком надання таким діям оцінки під кутом зору правил службової етики, вимог Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення представник відповідача у відзиві вказав, що відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту.
Відмітив, що відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 07.02.2020 року по справі №260/1118/18, від 08.08.2019 року по справі № 804/3447/17, від 29.05.2018 року по справі №800/508/17, від 02.10.2019 року по справі № 804/4096/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Згідно частини 12 статті 19 Дисциплінарного статуту НПУ у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
Станом на 30.09.2021 (дата призначення службового розслідування) до ОСОБА_1 вже було застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність (наказ ГУНП в Сумській області від 29.09.2021 №1694).
Отже, за результатом проведеного службового розслідування обставини допущення порушення службової дисципліни позивачем знайшли своє підтвердження, тому вважає, що були наявні підстави для видання оскаржуваних наказів.
Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с.72-73), у якій просив вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Вказав, що у своєму відзиві відповідач посилається лише на письмові пояснення позивача як на доказ, що доводить вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, відповідно до зазначених пояснень позивача, свою вину ним не визнано, а також зазначено, що жодних дисциплінарних, кримінальних чи інших правопорушень ним не вчинялося. Отже, зазначені пояснення позивача не можуть підтверджувати наявність в його діях дисциплінарного проступку, оскільки в них викладені протилежні доводи. Зазначене також свідчить про поверхневість проведеного службового розслідування, основною метою якого з самого початку було не встановлення об`єктивних обставин справи, а звільнення протиправне звільнення позивача із займаної посади.
Щодо посилань відповідача у відзиві на застосування найтяжчого дисциплінарного стягнення у відношенні позивача у зв`язку з неможливістю застосування більш м`якого стягнення у тому разі, якщо до особи попередньо застосоване дисциплінарне стягнення, представник позивача у відповіді на відзив вказав наступне. Відповідач посилається на наказ ГУНП в Сумській області від 29.09.2021 №1694, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, однак позивач оскаржує правомірність його винесення в Сумському окружному адміністративному суді.
Крім того, у відзиві відповідач не заперечує щодо тверджень позивача про порушення порядку проведення службових розслідувань, встановлених Законом №2337-VIII та наказу МВС України Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України №893 від 07.11.2018, яким затверджено порядок проведення службового розслідування в органах НП України, та про наявність протиріч, що містяться в самому висновку, а саме:
1) порушено розділ II Порядку №893 - не відібрано пояснень у безпосереднього керівника позивача;
1) аналіз та дослідження дій позивача, що мали місце 01.09.2021, тоді як у резолютивній частині зроблено висновок про порушення позивачем службової дисципліни 01.09.2021 та 07.09.2021;
2) неправильне зазначення дати внесення відомостей про ознаки вчинення позивачем кримінального правопорушення.
Також, представником позивача було надано суду письмові пояснення (а.с.87), в яких представник вказав щодо доказів, зокрема, пояснень позивача від 14.09.2021 та рапорту, що такі докази не відповідають критерію достовірності та допустимості, які закріплено статтями 74 та 75 КАС України, оскільки службове розслідування, за результатами якого позивача звільнено зі служби в поліції, призначено наказом ГУНП в Сумській області від 30.09.2021 №767. Натомість, службове розслідування, за результатами якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, призначено наказом ГУНП в Сумській області від 15.09.2021 №716. Тобто пояснення від 14.09.2021 були отримані відповідачем поза межами службових розслідувань, а тому не є такими, що отримані у порядку, встановленому законом.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 16.02.2022, підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94).
Судове засідання призначено на 26.05.2022 (а.с.94).
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та поясненнях.
Представник відповідача заперечувала проти позовних з підстав, викладених у відзиві, та просила суд відмовити у задоволенні вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України (а.с.46зворот).
При цьому, згідно п.5.1 вказаного наказу, відповідно до ч.7 ст.17 Дисциплінарного статуту НПУ, ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків.
Згідно п.2 висновку службового розслідування, відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування у частині можливого порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження.
Наказом начальника ГУНП в Сумській області №1884 від 02.11.2021 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції №1 (м.Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області" до заступника начальника відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП начальника слідчого відділення - майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с.16).
Наказом начальника ГУНП в Сумській області №482 о/с від 03.11.2021 "По особовому складу", відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію України" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 03.11.2021 (а.с.15). Підставою видачі наказу від 03.11.2021 зазначено наказ ГУ НП в Сумській області від 02.11.2021 №1884.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі Закон України Про національну поліцію), відповідно до ч.1 ст.59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно із п.п.1,2 ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Відповідно до п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 №100 (далі Порядок №100), поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
Частиною 1 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно з ч.2 статті 19 цього ж закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Закон України Про Дисциплінарний статут Національної поліції від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут).
Так, відповідно до частини 1, а також пунктів 1,2,4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Системний аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку про те, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" та статтею 1 Дисциплінарного статуту, у тому числі, щодо дотримання законодавства і неухильного виконання вимог Присяги поліцейського, наказів керівників.
Стаття 11 Дисциплінарного статуту передбачає, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно із частиною 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та н е з а с т о с о в у є т ь с я до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку н е в с т а н о в л е н а у в и з н а ч е н о м у п о р я д к у або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, передбачені частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, а саме: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Тобто серед видів дисциплінарних стягнень звільнення зі служби в поліції є найбільш суворим видом стягнення.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 ст.14 Дисциплінарного статуту).
Згідно із ч.3,4,6 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії, уповноважені члени якої, серед іншого мають право о д е р ж у в а т и п о я с н е н н я щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та в і д і н ш и х осіб (ч.1, п.1 ч.9 ст.15, Дисциплінарного статуту).
Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року N893 Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Порядок проведення службових розслідувань), у пункті 1 розділу ІІ якого зазначено схожі приписи, які містяться в зазначених вище ч.3,4 ст.14 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до положень п.1, 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків (п.1).
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (п.4).
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VІ Порядку проведення службових розслідувань).
Оформлення результатів службового розслідування має відповідати ст.19 Дисциплінарного статуту та розділу VI Порядку проведення службових розслідувань.
Так, зокрема, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:
- обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;
- посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
- пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;
- пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
- пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
- документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;
- обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення (п.3-9 ч.1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, п.4 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються, зокрема:
- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено;
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;
- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.
- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;
- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування (п.10,11 ч.1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, п.5 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань.
Системний аналіз наведених нормативних актів свідчить про те, що передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Так, і цій справі, відповідно до висновку службового розслідування, комісія вважала доведеним факт порушення позивачем п.1,2 ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» та Порядку №100, що виявилося в неповідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» або до найближчого органу поліції про можливе вчинення ОСОБА_2 злочину, а саме пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі.
Вказаний висновок комісії про порушення позивачем службової дисципліни, як вбачається з самого змісту висновку (а.с.22), ґрунтується виключно на поясненні позивача, наданих ним в межах цього службового розслідування, а також на поясненні позивача, наданих, як вказано комісією, в межах іншого раніше проведеного службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП від 15.09.2021 №716.
З даного приводу ОСОБА_1 у свої поясненнях зазначає, що він відмовився від даної пропозиції, мотивуючи це тим, що вирішення даного питання не входить до його компетенції, проте ОСОБА_2 наполягав на своєму та повідомив цифру 5 (п`ять) при цьому не уточнивши, що він мав на увазі. Про дану розмову, як зазначає ОСОБА_1 , він у телефонному режимі повідомив керівника Білопільського відділу Сумської місцевої прокуратури Макаренко А.Г.
07.09.2021 ОСОБА_1 знову зустрівся з ОСОБА_2 на тому ж місці поблизу с.Вири. У ході бесіди ОСОБА_2 запропонував знову вирішити питання щодо пом`якшення його відповідальності за вчинення кримінального . З даного приводу, як пояснив ОСОБА_1 , він з метою, щоб ОСОБА_2 більше його не турбував повідомив цифру 7(сім) і сказав, щоб він вирішував всі питання з адвокатом на прізвище ОСОБА_4 .
Вказані пояснення, датовані 27.10.2021 (а.с.82-83), як зазначив позивач, він дійсно надавав, водночас, відмітив, що оскільки дії ОСОБА_2 не містили в собі очевидних та зрозумілих намірів, він не повідомляв про даний факт за скороченим номером «102». Окремо наголосив, що він усвідомлений і знає необхідний порядок дій, при самостійному виявленні ознак вчинення кримінального правопорушення, на підтвердження чого вказав на обвинувальний акт стосовно мешканця м. Ворожба ОСОБА_5 , який запропонував позивачу неправомірну вигоду, що перебуває на розгляді Білопільського районного суду Сумської області (а.с.56-60). З приводу цифри «сім», яку він назвав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пояснив, що мав на увазі відповідальність (7 років), яка передбачена санкцією статті, за якою обвинувачується ОСОБА_2 .
Втім, у поясненнях 27.10.2021 (а.с.82-83), покладені в основу висновку, позивач заперечив вчинення ним будь-яких протиправних дій та вчинків.
Разом з тим, отримавши пояснення в межах цього службового розслідування, та в яких позивач не вказує на чіткі наміри ОСОБА_2 та заперечуючи вчинення ним будь-яких протиправних дій та вчинків, комісією не були відібрані пояснення ні у ОСОБА_2 , ні у керівника Білопільського відділу Сумської місцевої прокуратури Макаренко А.Г., на якого є посилання у поясненнях ОСОБА_1 , та яким могли бути відомі обставини справи, тим паче, що відповідно до п.1 ч.9 ст.15 Дисциплінарного статуту уповноважені члени якої, серед іншого мають право о д е р ж у в а т и п о я с н е н н я щодо обставин справи, які від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, так і в і д і н ш и х осіб.
Крім того, на порушення п.6 ч.1 ст.19 Дисциплінарного статуту, п.4 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань в матеріалах службового розслідування відсутні пояснення безпосереднього керівника позивача щодо обставин справи.
У висновку комісія посилається і на інші пояснення позивача, відмічаючи, що такі пояснення ОСОБА_6 були надані в межах раніше проведеного службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП від 15.09.2021 №716. Однак, суд відмічає, що в матеріалах раніше проведеного службового розслідування (а.с.35-45), призначеного на підставі наказу ГУНП від 15.09.2021 №716 наявні лише одні письмові пояснення позивача, згідно з якими, останній на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі пояснень (а.с.45). Даний факт також висвітлено у самому висновку від 28.09.2021 (а.с.43). Інші пояснення, у тому числі з приводу ОСОБА_2 чи будь-яких його дій позивачем в межах вказаного службового розслідування комісії, в матеріалах раніше проведеного службового розслідування відсутні.
Відтак, твердження комісії про отримані пояснення ОСОБА_6 в межах раніше проведеного службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП від 15.09.2021 №716, та які покладені в основу цього службового розслідуванні, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи та є безпідставними.
Посилання представника відповідача на пояснення позивача, датовані 14.09.2021, в яких він повідомляє, що зустрічався з ОСОБА_7 , який пропонував ОСОБА_1 неправомірну вигоду у розмірі 5000доларів США для вирішення його питання по суду (а.с.84), не спростовують зазначених висновків суду, оскільки посилання на пояснення позивача від 14.09.2021 у висновку службового розслідування, за результатом якого прийнято оскаржувані накази, відсутнє, а відтак, такі пояснення не були покладені в основу оскаржуваного наказу.
Крім того, виходячи з зазначених вище норм Порядку проведення службових розслідувань, Дисциплінарного статуту, факт скоєння порушення службової дисципліни підлягає встановленню та повинен бути доведеним, отже, всі обставини скоєння позивачем дисциплінарного проступку, мають бути встановлені саме в процесі проведення службового розслідування, зокрема, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою тощо.
Водночас, пояснення, на які посилається представник відповідача (а.с.84), були надані позивачем 14.09.2021, тобто поза межами будь-якого службового розслідування, а відтак, не можуть братися судом до уваги, оскільки такі докази не відповідають критерію допустимості доказу, встановленого ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч.1 якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Позивач не заперечує факту надання ним пояснень 14.09.2021, однак, наголошує на тому, що такі пояснення були надані під емоційним тиском, після його виходу з лікарні на роботу. Втім, маючи у розпорядженні такі пояснення, дисциплінарна комісія після призначення службового розслідування, на виконання вимог Порядку проведення службових розслідувань, Дисциплінарного статуту повинна була вчинити дії щодо повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, що є метою службового розслідування, та з дотриманням засад неупередженості (ст.14 Дисциплінарного статуту), у тому числі шляхом відібрання пояснень від інших осіб, яким могли бути відомі обставини справи, безпосереднього керівника позивача, однак, чого зроблено не було.
Суд зазначає, що за вимогами Порядку проведення службових розслідувань, Дисциплінарного статуту висновки службового розслідування мають ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Натомість згідно матеріалів службового розслідування жодні докази, на підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку, комісією не було отримано, не відібрано жодних пояснень в осіб, які мають відношення до вчиненого проступку. Доказів на підтвердження вчинення комісією дій під час проведення службового розслідування з метою забезпечення повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин подій, суду надано не було. Комісія фактично обмежилася лише наявною інформацією про проведене кримінальне провадження та врученням підозри позивачу, а також поясненнями ОСОБА_1 , в яких позивачем заперечувався факт вчинення як кримінального правопорушення, так і інших протиправних дій.
Дані обставини жодним чином не можуть свідчити про об`єктивність і всебічність проведеного службового розслідування. Відтак, в ході судового розгляду справи не був доведений факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на викладене, відповідачами, не лише не доведено у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, що позивачем вчинено саме дисциплінарний проступок, який, згідно Дисциплінарного статуту, є підставою для звільнення, але й порушено процедуру проведення службового розслідування, яке покладено в основу звільнення позивача.
Окремо суд відмічає, що у рішенні від 10 лютого 1995 року по справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
26.09.2006 року Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.
Тобто, сам по собі факт проведення досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку. Доказом вчинення позивачем дисциплінарного проступку може бути лише висновок ретельного службового розслідування.
Отже, відповідачем при звільненні позивача за відсутності беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.
Враховуючи, встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази були прийняті без з`ясування всіх обставин події, за відсутності зібраних у встановленому законом порядку необхідних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем дисциплінарного проступку, та упереджено, а відтак, не можуть відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування таких наказів, а також поновлення позивача на посаді, з якої був звільнений, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2021 по дату винесення судового рішення, суд зазначає наступне.
Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено процедури поновлення протиправно звільненого поліцейського на посаді, відтак, у даному випадку застосуванню підлягають норми трудового законодавства.
Приписами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно із абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) у всіх інших випадках (до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Учасники справи правильність визначення середньоденної заробітної плати позивача не заперечують і не спростовують.
Позивача звільнено 03.11.2021, а рішення судом про поновлення його на посаді ухвалюється 26.05.2022.
Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд здійснює з наступного за днем звільнення робочого дня, тобто з 04.11.2021.
Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 04.11.2021 по 26.05.2022, складає 204 робочих днів.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 103421,88грн. (506,97грн х 204р.дн.).
У силу приписів податкового законодавства України, особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
За наведених обставин суд відзначає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає виплаті позивачу із відрахуванням обов`язкових податків, зборів, платежів.
У відповідності з пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності звільнення позивача, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області №1884 від 02.11.2021 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області".
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області №482 о/с від 03.11.2021 "По особовому складу", яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції №1 (м.Білопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області - начальника слідчого відділення з 04.11.2021.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103421 (сто три тисячі чотириста двадцять одна) грн.88коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2022.

Суддя І.Г. Шевченко