Справа № 280/10304/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10304/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 р. (суддя: Семененко М.О.) в адміністративній справі №280/10304/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-85065-51 від 15 серпня 2019 р., №Ф-85065-51 від 15 листопада 2019 р., №Ф-85065-51 від 09 квітня 2021 р.; зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 37 788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не має обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З 19 березня 2007 р. по 23 березня 2020 р. тривало провадження у справі про банкрутство приватного підприємця ОСОБА_1 (її прізвище до одруження). З 2007 р. доходів вона не отримувала, будь-яких реєстраційних дій не здійснювала.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаржник вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність складених відповідачем вимог про сплату нею боргу (недоїмки).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене

судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 починаючи з 21 березня 2007 р. зареєстрована як фізична особа - підприємець. 16 червня 2021 р. до реєстру внесено запис: 007011199 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , номер запису: 007011199 на підставі власного рішення. Водночас, за нею обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на підставі чого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області складено вимоги про сплату нею боргу (недоїмки) №Ф-85065-51 від 15 серпня 2019 р. на суму 23 785, 08 грн. станом на 31 липня 2019 р., № Ф-85065-51 від 15 листопада 2019 р. на суму 26 539,26 грн. станом на 31 жовтня 2019 р., № Ф-85065-51 від 09 квітня 2021 р. на суму 37 788,74 грн. станом на 31 березня 2021 р.

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у період з 21 березня 2007 р. по 16 червня 2021 р. за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, незалежно від фактичного отримання нею доходу, за умови лише того, що вона є найманим працівником. Також суд відхилив посилання позивача на приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-XII від 14 травня 1992 р., згідно якого контролюючий орган протиправно нарахував їй недоїмку з єдиного внеску за період з 19 березня 2007 р. по 23 березня 2020 р., коли стосовно неї тривала ліквідаційна процедура. Приписи частини 5 статті 48 Закону № 2343-XII та в подальшому частини 5 статті 91 Закону № 2343-XII (в останній редакції закону на дату втрати ним чинності - 21 жовтня 2019 р.) визначали, що визнання фізичної особи-підприємця банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури щодо нього, не виключає нарахування поточних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1, пункту 1,4 частини 1 статті 4, частини 5 статті 8, частиною 2,3,8 статті 9, статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 р. (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 - 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум єдиного внеску. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 р. у справі №260/81/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.21-27) ОСОБА_1 , 21 березня 2007 р. зареєстрована як фізична особа - підприємець. Види діяльності: 52.62.0 "Роздрібна торгівля з лотків та на ринках". 16 червня 2021 р. в реєстрі зроблено запис №007011199 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , на підставі власного рішення.

Постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 р. по справі №440/2149/19, від 18 лютого 2022 р. у справі №420/4911/20 визначено, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тому особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, незалежно від фактичного отримання нею доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В цьому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець.

Оскільки ОСОБА_1 по 16 червня 2021 р. була зареєстрована як фізична особа - підприємець та не була найманим працівником, судом першої інстанції вірно вказано про наявність в неї обов`язку сплати до цього часу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі мінімального страхового внеску за місяць.

Також суд першої інстанції вірно вказав на безпідставність її посилань відносно того, що контролюючий орган протиправно нарахував їй недоїмку з єдиного внеску за період з 19 березня 2007 р. по 23 березня 2020 р., коли стосовно неї тривала ліквідаційна процедура.

Відповідно до частини 5 статті 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-XII від 14 травня 1992 р., з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян.

У подальшому Закон № 2343-XII зазнав змін, і відповідно до частини 5 статті 91 (в останній редакції закону на дату втрати ним чинності - 21 жовтня 2019 р.) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання фізичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов`язань фізичної особи вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), відсотків та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями фізичної особи, крім зобов`язань, не пов`язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності; припиняється стягнення з фізичної особи за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, та за вимогами, не пов`язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Визнання фізичної особи-підприємця банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не виключає нарахування їй поточних зобов`язань, а тому визначення контролюючим органом позивачу недоїмки з єдиного внеску за період її перебування в процедурі банкрутства є правомірним.

В інтегрованій картці платника податків (а.с.51) відображені наступні показники нарахування та сплати єдиного внеску ОСОБА_1 : станом на 15 листопада 2021 р. заборгованість по єдиному внеску у сумі 37 788,74 грн., яка виникла внаслідок несплати зобов`язань за період 2017-2020 р., а саме: за 2017 рік по строку 09 лютого 2018 р. у розмірі 8 448,00 грн.; за 2018 рік по термінам 19 квітня 2018 р., 19 липня 2018 р., 19 жовтня 2018 р., 21 січня 2019 р. у розмірі 9 828,72 грн.; за 2019 рік по термінам 19 квітня 2019 р, 19 липня 2019 р., 21 жовтня 2019 р, 20 січня 2020 р. у розмірі 11 016,72 грн.; за 2020 рік по термінам 21 квітня 2020 р., 21 липня 2020 р., 19 жовтня 2020 р, 19 січня 2021 р. у розмірі 8 495,30 грн.

Викладене свідчить про правомірність винесених Головним управлінням ДПС у Запорізькій області вимог про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) №Ф-85065-51 від 15 серпня 2019 р. на суму 23 785, 08 грн. станом на 31 липня 2019 р., № Ф-85065-51 від 15 листопада 2019 р. на суму 26 539,26 грн. станом на 31 жовтня 2019 р., № Ф-85065-51 від 09 квітня 2021 р. на суму 37 788,74 грн. станом на 31 березня 2021 р.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 р. в адміністративній справі №280/10304/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 01 червня 2022 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук