Справа № 260/6723/21
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/6723/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Рошко Л.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 не з`явився;

за участі представника позивача адвоката Рішко Сергія Івановича;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області представник Ващук Андрій Святославович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), яким просить суд: "1. Прийняти даний позов до свого провадження; 2. Розглянути даний спір за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін; 3. Визнати незаконним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 01 від 18.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком починаючи з 10.08.2021 року; 5. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року було постановлено розгляд даної справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено но 25 січня 2022 року об 09:00 годині. Вказаною ухвалою також визнано явку учасників справи в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року було призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Відповідачем було прийнято протокольне рішення № 01 від 18 серпня 2021 року про відмову в призначенні позивачу пенсії по віку, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу. Вказане рішення відповідачем прийнято без врахування трудового стажу за період роботи позивача у період з 29 вересня 1975 року по 30 березня 1976 року на Хустському плодоовочевому консервному заводі, з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року військової служби в лавах Радянської армії, з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року в приватному вищому навчальному закладі "Карпатський університет імені Августина Волошина". Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити повністю в задоволенні позову з наступних підстав. Зокрема, зазначив, що 18 січня 2021 року Головним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідних 26 років страхового стажу. Так, згідно з поданими заявником документами, останній склав 17 років 8 місяців 18 днів в тому числі період роботи з 29 вересня 1975 року по 30 березня 1976 року на Хустському плодоовочевому консервному заводі, зараховано до страхового стажу позивача, а тому доводи в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають. До стажу позивача не враховано період роботи у Приватному вищому навчальному закладі "Карпатський університет імені Августина Волошина" з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року, оскільки згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані про індивідуальні відомості ОСОБА_1 відсутні. Щодо не зарахування до трудового стажу періоду проходження військової служби з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року в рядах Радянської армії відповідач вказав, що у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 30 вересня 1982 року в розділі 10 не вказаний період проходження військової служби, а зазначено, що "в ОСОБА_2 не служил".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача у задоволені позовних вимог позовні вимоги, просив відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписом статті 92 частини 1 пункту 6Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії по віку (а.с.а.с. 16, 17).

За результатом розгляду поданих документів відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 01 від 18 серпня 2021 року, оскільки, страховий стаж роботи позивача становить лише 17 років 8 місяців 18 днів (а.с. 19).

Листом від 17 вересня 2021 року №0700-0201-8/35530 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 про прийняття рішення № 01 від 18 серпня 2021 року про відмову у призначенні пенсії, оскільки, з точки зору відповідача, згідно наданих документів загальний стаж ОСОБА_1 становить 17 років 8 місяці 18 днів. Також в листі було зазначено, що до стажу роботи не враховано періоди згідно трудової книжки з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року, оскільки згідно довідки про застраховану особу форми ОК-5 відсутні дані про страховий платіж (а.с. 18).

Відповідно до статті 56 частини 3 підпункту "а" Закону України № 1788 ХІІ до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено статтею 62 Закону України Закон України № 1788 ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку № 637 передбачено, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що трудовою книжкою від 03 жовтня 1975 року, зокрема встановлено, що позивач у період з 29 вересня 1975 року по 30 березня 1976 року працював в Хустському плодоовочевому консервному заводі, з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року проходив військову службу в лавах Радянської армії, з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року працював в приватному вищому навчальному закладі "Карпатський університет імені Августина Волошина" (а.с.а.с. 11-15).

Що стосується доводів відповідача, що записи в трудовій книжці позивача про періоди роботи у Приватному вищому навчальному закладі "Карпатський університет імені Августина Волошина" з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року не підтверджені даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, і саме тому відповідно і немає законних підстав зарахувати дані періоди роботи до страхового стажу, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, відповідачем не заперечується факт перебування позивач на відповідних посадах та на наявності трудового стажу, однак позивачу було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність доказів нарахування заробітної плати, відсутності нарахування та сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, відповідно до копії довідок Приватного вищого навчального закладу "Карпатський університет імені Августина Волошина" про суми виплаченого і утриманого податку за основним місцем роботи, в т.ч. за сумісництвом та цивільно-правовими договорами та розрахункових листків за 2004-2010 роки, підтверджуються факти виплати роботодавцем ОСОБА_1 заробітної плати та відрахування внесків з нього до Пенсійного фонду (а.с.а.с. 29-45).

Згідно статті 24 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі по тексту Закон України № 1058-ІV) страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальній страховий внесок.

Проте, як визначено статтею 24 частиною 4 Закону України № 1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалось відповідно до статей 56-63 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 56 частини 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 56 частини 3 пункту "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

Отже, незалежно від того, коли призначатиметься пенсія, робота до 01 січня 2004 року, як постійна, так і тимчасова, як з повним, так і з неповним робочим днем, незалежно від суми сплачених внесків зараховується до страхового стажу в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

За приписами статті 113 Закону України № 1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до статті 6 частини 2 пункту 1 пункту 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон України № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону України № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону України № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання Приватним вищим навчальним закладом "Карпатський університет імені Августина Волошина", обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а.

Відповідно до статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутність страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Також до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки та довідок про підтвердження трудового стажу, у разі відсутності трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

На переконання суду, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та/або нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки (архівної довідки), не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком останньому, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

А відтак, у зв`язку з відсутністю нарахування та сплата внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що було підставою для не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, а тому суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у відмові в призначенні позивачу пенсії за віком.

А відтак, відповідачем було протиправно не зараховано позивачу періоди роботи у Приватному вищому навчальному закладі "Карпатський університет імені Августина Волошина" з 01 січня 2004 року по 01 березня 2010 року до загального стажу позивача.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем самостійно було зараховано до загального стажу позивача період роботи з 29 вересня 1975 року по 30 березня 1976 року на Хустському плодоовочевому консервному заводі, що в результаті склало стажу роботи позивача 5 місяців 17 днів.

Що стосується доводів відповідача, що записи в трудовій книжці позивача про період проходження військової служби з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року в рядах Радянської армії не підтверджені записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 30 вересня 1982 року, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що трудовою книжкою від 03 жовтня 1975 року, зокрема встановлено, що позивач у період з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року проходив військову службу в лавах Радянської армії (а.с.а.с. 11-15).

При цьому, відповідно до військового квитку серії НОМЕР_2 від 30 вересня 1982 року в розділі 10 зазначено, що "в Советской Армии не служил" (а.с.а.с. 20-21).

Згідно зі статтею 2 частиною 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 8 частини 1 пункту 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах. Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.

Судом встановлено, що період проходження позивачем військової служби з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року безпосередньо вказано у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 від 30 вересня 1982 року (а.с.а.с. 20, 21, 123). З цим фактом погодився й представник відповідача у судовому засіданні. Оригінал військового квитка позивача був досліджений у судовому засіданні 31 травня 2022 року.

Таким чином, твердження відповідача щодо неможливості зарахувати до пільгового стажу позивача періоду проходження ним строкової військової служби в Рядянській Армії з 30 листопада 1982 року по 25 серпня 1984 року є не обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що жодних підстав для не зарахування спірних періодів до загального страхового стажу позивача у відповідача не було, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Разом з цим, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення, заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства. Зазначений недолік не може бути єдиною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

З аналогічним висновком погодився й Верховний Суд у справі № 687/975/17 від 21 лютого 2018 року.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення йому пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

Відповідно до статті 87 Закону України № 1788 ХІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 частини 2 Закону України № 1058-ІV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із статті 6 частини 1КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Визначаючи співмірність понесених витрат з урахуванням складності справи та задоволення позов, суд вважає, що понесені позивачем у даній справі судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 908 грн.

Керуючись 139, 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 01 від 18 серпня 2021 року "Про відмову в призначені пенсії" ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, починаючи з часу набуття ним права на пенсію.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 31 травня 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 06 червня 2022 року.

СуддяС.Є. Гаврилко