Справа № 580/1003/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року справа № 580/1003/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті(далі - відповідач), в якій просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №303607 від 07.12.2021 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за наслідками проведення перевірки, оскаржуваною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн. за здійснення перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена законодавством чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказу міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385. Позивач вважає спірну постанову протиправною та зазначає, що перевірка проводилася 15.11.2021, тобто під час проведення перевірки водієм повинні бути надані 1+28 тахокарт за 28 календарних днів та за 15.11.2021 (період з 18.10.2021 по 15.11.2021). Під час перевірки, водієм ОСОБА_2 надано зокрема бланк підтвердження діяльності водія ОСОБА_2 від 05.11.2021 (згідно п.6.4 Положення №340) з відміткою, що протягом періоду з 13.10.2021 00:00 по 05.11.2021 08:00 він виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом, тахокарти за період з 05.11.2021 по 15.11.2021 включно та бланк підтвердження діяльності водія ОСОБА_2 від 15.11.2021 з відміткою, що 15.11.2021 з 07:00 він керував транспортним засобом, посадові особи відповідача перевірили вказані документи, поставили на тахокарті за 15 листопада 2021 печатку, що проводилася перевірка тахокарти, будь-які документи перевірки посадові особи при водієві ОСОБА_2 не складали. Позивач зазначає, що 07.12.2021 прибув до відповідача та надав всі вищевказані документи, однак справа при ньому не розглядалася та рішення не приймалося, чим порушено права позивача бути присутнім під час розгляду вказаної справи та надавати відповідні заперечення щодо винесеного акту, чим порушено порядок розгляду даної категорії справ, закріплений положеннями Порядку №1567. Позивач вказує, що відсутність тахокарт за 13 та 14 листопада 2021 року водій ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 пояснювали відповідачу тим, що 13 та 14 листопада 2021 року у водія ОСОБА_2 були вихідні дні. В тахографі автомобіля, яким керував водій ОСОБА_2 з 12.11.2021 по 15.11.2021 знаходилася одна тахокарта на якій записано, що за цей період часу автомобіль проїхав відстань 39 км і що автомобіль використовувався з 16 до 17 години 12.11.2021. З 12.11.2021 по 15.11.2021 згідно тахокарти, автомобіль не рухався після 17 годин 12.11.2021 до 7 годин 15.11.2021). Позивач зазначає, що 15.11.2021 у водія ОСОБА_2 були всі передбачені ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказом МГЗУ №385 від 24.06.2010 документи, які і були надані на вимогу працівникам Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки. Позивач вказав, що відповідачем неправильно визначено та невірно застосовано норму права, оскільки 15.11.2021 здійснювалося міжнародне перевезення вантажу, відповідальність за яке не передбачена абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». З урахуванням зазначеного, вважає оскаржувану постанову про застосування штрафу протиправною.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.02.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.03.2022р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що за результатами здійснення рейдової перевірки встановлено здійснення перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженого наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, про що складено акт проведення перевірки. Представник відповідача вказав, що було дотримано процедуру повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, на розгляді справи позивач був присутнім та надав бланк підтвердження діяльності водія та тахокарти, натомість спірну постанову було винесено відносно позивача саме за відсутність на момент перевірки у водія заповнених тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР ( за попередні 28 календарних дні). Позивач повинен був забезпечити водія тахокартами, а водій зобов`язаний був на момент перевірки пред`явити їх за 15.11.2021 (день перевірки) та 28 попередніх днів працівнику Укртрансбезпеки, з метою перевірки державним інспектором дотримання водієм режиму праці та відпочинку. Під час проведення перевірки було встановлено, що у водія в наявності була тільки тахокарта за 15.11.2021. За попередні 28 днів (а саме період 18.10.2021-14.11.2021) на момент перевірки тахокарти у водія були відсутні, що встановлено та стверджено актом перевірки від 15.11.2021 №319422. Фактичні дані щодо початку та кінця робочої зміни перерви водія у даному випадку беруться з тахокарт. Невиконання вказаного порядку ведення та контролю робочого часу та часу відпочинку водіїв на практиці призводить до того, що водії працюють більше встановленого часу по декілька днів підряд, не відпочивши, наражаючи себе та учасників дорожнього руху на небезпеку. Посилання позивача на п.6.4 Положення №340 стосовно можливості заповнювати бланк підтвердження діяльності у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів вважає недоречним, оскільки даний пункт Положення набрав чинності з 10.12.2021 тобто після дати проведення перевірки та дати винесення рішення по справі. Крім того зауважено, що долучені до позовної заяви тахокарти та бланк підтвердження діяльності, було пред`явлено позивачем для огляду начальнику управління уже під час розгляду справи, а не перевіряючому під час проведення перевірки. Факт відсутності даних тахокарт підтверджується складеним державним інспектором актом перевірки. Доказів наявності та пред`явлення даних документів водієм під час проведення перевірки Позивачем суду не надано. Крім того зазначено, що за кожен день здійснення перевезення повинна бути окрема тахокарта. З поданих позивачем тахокарт випливає, що по одній тахокарті водій їздив по декілька днів. Щодо наданих позивачем на момент розгляду справи та до позовної заяви копії бланків підтвердження діяльності водія та тахокарт, зазначено, що приписи Закону №2344-III та ЄУТР зобов`язують автомобільних перевізників та водіїв мати та пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення саме під час проведення перевірки. Надання позивачем до суду таких документів не спростовує того факту, що на момент проведення перевірки у водія вони були відсутні, що має наслідком відповідальність згідно зі статтею 60 Закону №2344-ІІІ. Крім того, як свідчить зміст долучених до матеріалів справи копій тахокарт та бланків підтвердження діяльності дата і час їх виготовлення лишається невідомими.

29.04.2022р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність доводів відповідача у відзиві на позов з підстав викладених у позові.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлення на рейдову перевірку №012374 від 12.11.2021 службовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 15.11.2021р. на а/д Н-16 39км.+800м., Черкаський район здійснено перевірку транспортного засобу марки RENAULT, р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належать гр. ОСОБА_1 (водій - ОСОБА_2 ).

За наслідками перевірки складено Акт проведення перевірки від 15.11.2021 №319422, згідно якого встановлено порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні тахокарти за 14.11.2021, 13.11.2021, відсутні інші заповнені тахокарти у кількості передбаченій законодаством. Згідно Відомостей Акту, водій відмовився від надання пояснень та від підпису Акту перевірки.

17.11.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті (Центральне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки) видано повідомлення про розгляд справи за наслідками здійснення 15.11.2021 державного контролю на автомобільному транспорті - на 07.12.2021. (згідно відомостей інтернет ресурсу Укрпошти, поштове відправлення - 874 вручено позивачу 23.11.2021)

Як зазначає учасники справи, 07.12.2021 позивач прибув до Центрального міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки та надав оригінал бланку підтвердження діяльності водія та копії тахокарт.

07.12.2021р. Центральним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки прийнято:

- постанову №303607 про застосування адміністративно-господарського штрафу згідно абз. 3 ч.1 ст. 60 ЗУ Про автомобільний транспорт в сумі 17000,00 грн.;

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

Статтею 1 Закону № 2344-III, визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною четвертою статті 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно зі статтею 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В силу статті 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху

Приписами частини другої статті 48 Закону № 2344-ІІІ визначені документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, а саме: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III (в редакції Закону №1534-IX від 03.06.2021), за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За змістом п. 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 15 Порядку №1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 20 Порядку №1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення № 340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Положеннями пункту 1.2,1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (далі - Інструкція №385) встановлено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктами 3.3,3.5,3.6 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. У разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв). Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахокарт) за поточний день та попередні 28 календарних Дні.

Аналіз положень Пункту 6.1 Положення №340 та пунктів 3.3,3.5, 3.6 Інструкції №385 вказує на те, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, у разі використання аналогового тахографа, водій транспортного засобу використовує тахокарти, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (протягом робочої зміни та попередні 28 дні).

Позивач в обгрунтування позову вказує, що під час перевірки, водієм ОСОБА_2 надано посадовим особам відповідача зокрема бланк підтвердження діяльності водія ОСОБА_2 від 05.11.2021 з відміткою, що протягом періоду з 13.10.2021 00:00 по 05.11.2021 08:00 він виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом, тахокарти за період з 05.11.2021 по 15.11.2021 включно.

З приводу зазначених посилань суд врахував, що згідно Акту перевірки від 15.11.2021 №319422, в ході перевірки дотримання позивачем законодавства про транспорт 15.11.2021 встановлено відсутність, на момент перевірки, документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні тахокарти за 14.11.2021, 13.11.2021, відсутні інші заповнені тахокарти у кількості передбаченій законодавством. Згідно Відомостей Акту, водій відмовився від надання пояснень та від підпису Акту перевірки.

Встановлені у Акті перевірки обставини вказують на те, що під час перевірки у водія були відсутні тахокарти за 14.11.2021, 13.11.2021, інші заповнені тахокарти у кількості передбаченій законодавством.

Суд зазначає, що посилання позивача на п.6.4 Положення №340 стосовно можливості заповнювати бланк підтвердження діяльності у зв`язку із тим, що водій не здійснював перевезення вантажів суд вважає безпідставним, оскільки даний пункт Положення набрав чинності з 10.12.2021, тобто після дати проведення перевірки та дати винесення оскаржуваної постанови.

Суд врахував, що відповідно до вимог пункту 6.1 Положення №340 та пунктів 3.3,3.5, 3.6 Інструкції №385, позивач повинен був забезпечити водія тахокартами, а водій зобов`язаний був на момент перевірки мати та пред`явити їх за 15.11.2021 (день перевірки) та за 28 попередніх днів працівнику Укртрансбезпеки, з метою перевірки дотримання водієм режиму праці та відпочинку, натомість як встановлено Актом перевірки, на момент перевірки, тахокарти за всі 28 попередніх днів водієм надано не було. З урахуванням зазначеного, доводи позивача, що 15.11.2021 у водія ОСОБА_2 були всі передбачені ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказом МГЗУ №385 від 24.06.2010 документи, які були надані на вимогу працівникам відповідача, суд вважає необгрунтованими.

Суд також зазначає, що аналіз пункту 3.3 Інструкції №385 вказує на те, що за кожен день здійснення перевезення повинна бути окрема тахокарта. Доводи позивача хоч і вказують на те, що у період 13.11.2021-14.11.2021 позивачем не здійснювалось перевезень, однак ведення водієм однієї тахокарти протягом 12.11.2021-15.11.2021 не відповідає вимогам 3.3 Інструкції №385. Крім того, не здійснення перевезення позивачем у період 13.11.2021-14.11.2021 жодним чином не спростовують встановлену вище відсутність у водія, під час проведення перевірки, тахокарт за всі 28 днів, що передували даті перевірки.

Стосовно доводів позивача, що будь-які документи перевірки посадові особи при водієві ОСОБА_2 не складали, суд зазначає, що вказані доводи не підтверджено позивачем жодними доказами. Згідно Відомостей Акту, водій відмовився від надання пояснень та від підпису Акту перевірки. Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). З огляду на відсутність належних доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем, суд доходить висновку про їх необгрунтованість.

Суд врахував, що застосування до перевізника штрафних санкцій передбачених абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» пов`язане із перевезенням вантажів за відсутності, на момент проведення перевірки документів, визначених, зокрема статтею 48 цього Закону. Доводи позивача, що відповідачем неправильно визначено та невірно застосовано норму права, оскільки 15.11.2021 здійснювалося міжнародне перевезення вантажу, суд вважає необгрунтованим, оскільки штрафні санкції встановлені ч.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт безвідносно до типу перевезення внутрішнього чи міжнародного.

Щодо доводів позивача про порушення права позивача бути присутнім під час розгляду справи та надавати відповідні заперечення щодо винесеного акту, чим порушено порядок розгляду справ, встновлений Порядком №1567, суд зазначає наступне. Як встановлено вище, 17.11.2021 відповідачем видано повідомлення про розгляд справи за наслідками здійснення 15.11.2021 державного контролю на автомобільному транспорті - на 07.12.2021. (згідно відомостей інтернет ресурсу Укрпошти, поштове відправлення - 874 вручено позивачу 23.11.2021). При цьому, як зазначає власне позивач, 07.12.2021 він прибув до Центрального міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки та надав оригінал бланку підтвердження діяльності водія та копії тахокарт. Вказані обставини вказують на те, що позивач завчасно отримав повідомлення про розгляд справи та мав можливість підготуватись, а також бути присутнім при розгляді справи, чи надіслати свої пояснення та заперечення з підтверджуючими документами, та скористався такою можливістю, прибувши на розгляд справи 07.12.2021 та подавши бланк підтвердження діяльності водія і тахокарти. Суд також врахував, що спірну постанову прийнято 07.12.2021, тобто у день призначення розгляду справи у зв`язку із чим доводи позивача щодо порушення його права бути присутнім під час розгляду справи, суд вважає необгрунтованими.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що під час перевірки, посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено відсутність тахокарт за всі 28 днів, що передували даті перевірки, що є обов`язковими під час перевезення вантажу у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу згідно абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в сумі 17000,00 грн., прийнято відповідачем у межах, спосіб та у відповідності до Закону.

Відповідно до частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт є доведеними відповідачем, у зв`язку із чим позовні вимоги суд вважає не обгрунтованими, у задоволенні яких належить відмовити.

Згідно приписів 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО