Справа № 380/9556/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9556/21 пров. № А/857/2547/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року (головуючий суддя Клименко О.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягали у нарахуванні заборгованості до виплати судді у відставці ОСОБА_1 суми довічного грошового утримання з урахуванням виплачених сум за період з 19 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року із розрахунку 68% суддівської винагороди судді на відповідній посаді згідно даних довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та проведення з 01 лютого 2021 року виплат довічного грошового утримання із розрахунку 68% суддівської винагороди судді на відповідній посаді; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не врахуванні з 19 лютого 2020 року права ОСОБА_1 на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі даних довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 із розрахунку 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді та провести виплату недоплаченої суми довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року з врахуванням фактично перерахованих сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати його та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що вона звільнена у відставку постановою Верховної Ради 08.09.2016 року. З 23.09.2016 відповідачем призначено та виплачувалось довічне грошове утримання у розмірі 90 % грошової винагороди працюючого судді. Однак, обрахунок проводився з урахуванням грошової винагороди судді на відповідній посаді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання. Оскільки рішенням КСУ від 18.02.2020 фактично урівняно у грошовій винагороді суддів в незалежності від проходження кваліфікаційного оцінювання, то у позивача виникло право на довічне грошове утримання розраховане із складових грошової винагороди судді на відповідній посаді, яким є як суддя, що пройшов кваліфікаційне оцінювання за положеннями ЗУ №1402,так і той суддя суду апеляційної інстанції, який такого оцінювання не проходив.

До таких суддів у тому числі належать судді які звільнені у відставку за положеннями усіх попередніх Законів. Тому для відповідача мало значення лише зміна складових у довідках, які неодноразово подавались для перерахунку довічного грошового утримання. Зменшення розміру %% при проведені перерахунку з 19.02.2020 це чергова самодіяльність відповідача, що не узгоджується із нормативними актами, якими врегульовано його діяльність. Саме так і зазначено у статті 142 діючого Закону, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді на відповідній посаді, довічне грошове утримання підлягає перерахунку. Жодна норма діючого Закону не регламентує зменшення відсотків при перерахунку уже призначеного довічного грошового утримання судді у відставці.

У розмірі 50+ можуть отримувати довічне грошове утримання судді, які вийшли у відставку або вийдуть у відставку після 01.10.2016 незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання. Це стосується суддів, які продовжували або почали працювати в часі дії нового Закону. Суд не врахував суперечливість дій відповідача, оскільки до 01.02.2021, тобто більше 4-х років нарахування та виплата довічного грошового утримання позивачу з урахуванням інших значно менших складових виплачувалась саме у розмірі 90 % і це мало уже у часі дії Закону № 1402.

В аналогічному розмірі (із розрахунку 90%) відповідачем нараховано та позивачем отримано суми довічного грошового утримання в тому числі 16.03.2021 року разовий платіж на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2019.

Суд першої інстанції неправильно протлумачив цілком зрозумілий текст п. 25 розділу XII Закону № 1402, який визнано неконституційним, що є підставою для скасування рішення суду за ч.2 ст. 317 КАС України.

А з урахуванням зазначеного рішення КСУ від 18.02.2018 усі судді, незалежно від часу виходу у відставку і відповідно від проходження чи не проходження ними кваліфікаційного оцінювання урівняні у своєму статусі, оскільки в часі здійснення правосуддя за положеннями відповідних Законів про статус суддів виконували однакову роботу. Законом № 1402 визначено лише інші, досить лояльніші вимоги набуття права на відставку, в порівняні з попередніми Законами від 15.12.1992 та від 07.07.2010. Це є вагомим аргументом тому, що судді які набули право на відставку за попередніми Законами вправі отримувати у вставленому відсотковому відношенні довічне грошове утримання.

На переконання позивача, це повинно поширюватись на суддів, які призначені на цю посаду за положеннями попередніх законів.

За змістом ч.2 статті 137 Закону № 1402-УІІІ -до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи( професійної діяльності),вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Тобто, за положеннями діючого Закону- пропрацювавши суддею лише три роки і маючи відповідний стаж попередньої роботи на посадах зайняття яких необхідно для призначення суддею -суддя має право на відставку та отримання 50 % та більше без обмежень довічне грошове утримання.

Рішенням від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України в черговий раз висловився в підтримання позиції викладеної у рішенні КСУ від 19.11.13 року і одночасно підтвердив єдність статусу судді у відставці незалежно від Закону, за яким такий статус набуто.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у суддів, яким довічне грошове утримання нараховувалось, виплачувалось та перераховувалось відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-УІ виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням розміру суддівської винагороди судді на відповідній посаді незалежно від проходження таким суддею кваліфікаційного оцінювання згідно Закону № 1402-УШ, що безпосередньо випливає із рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, і не потребує додаткового правового врегулювання.

Львівським апеляційним судом на виконання рішення КСУ позивачу видано довідку по формі Згідно Додатку 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України за № 07.20/303/2020 від 13.03.2020. У довідці прямо зазначено, що така видана ОСОБА_1 про те, що станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку/ щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 227 016.00 гри. із зазначенням складових цієї винагороди- посадовий оклад 126 120 грн та 100 896 грн (80%) вислуга років. В порівняні із попередньо наданою довідкою від 10.01.2020 року в останній змінились лише суми складових.

У цій довідці вказано, що така видана на підставі Закону України» Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020 року.

Апелянт зазначає, що жодного нормативного акту, на який би міг послатись відповідач зменшивши розмір %% при перерахунку довічного грошового утримання з 19.02.2020 року на підставі складових зазначеної довідки - не існує.

Суд першої інстанції не врахував, що ні Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами ПФУ ні Положенням про Головні управління Пенсійного фонду України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі затвердженому постановою правління ПФУ від 22.12.2014 р. №28-2 з відповідними змінами, ні Положенням про Пенсійний фонд України затвердженим постановою КМУ від 23.07.2014 року № 280 із відповідними змінами та жодним іншим спеціальним нормативним актом, якими врегульована діяльність ПФУ - останнього не наділено у контексті спірних правовідносин повноваженнями надавати оцінку обгрунтованості кількісного показника складових суддівської винагороди судді, коментувати та тлумачити на свій розсуд про наявність чи відсутність підстав для зміни таких показників або на свій розсуд змінювати механізм проведення розрахунків.

Суд першої інстанції не врахував того, що ніхто не скасував принципу правової визначеності, на що неодноразово звертав увагу як КСУ в своїх рішеннях та ЄСПЛ.

Граничний розмір довічного грошового утримання, а саме 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді, визначено двома попередніми Законами в тому числі Законом № 2453-УІ. Крім того, для набуття права на відставку за положеннями цього Закону суддя повинен був відпрацювати саме на суддівській посаді значно більший відрізок часу, ніж визначено Законом №1402 .

Прийнявши рішення про звільнення у відставку, відпрацювавши суддею понад 29 років, позивач, безумовно розраховувала на обрахунок довічного грошового утримання з врахуванням, по-перше, визначеної ЗУ №2453-УІ розрахункової величини- мінімальної заробітної плати, котра періодично збільшується і по-друге, саме на 90 % від відповідної суддівської винагороди і не мав підстав допускати звуження обсягу таких благ.

Суд не врахував і не застосував без мотивів такого незастосування положення Законів № 2862-ХІІ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року та «Про судоустрій і статус суддів « від 07.07.2010 № 2453-УІ, за яким позивач набула право на відставку, реалізувала право на відставку, а отже має право на гарантований саме цим Законом розмір довічного грошового утримання. А рішенням КСУ від 18.02.2020 усіх суддів у відставці урівняно в незалежності від проходження чи не проходження кваліфікаційного оцінювання за положеннями ЗУ №1402.

У п. 16 рішення КСУ так і зазначено що судді, які уже перебувають у відставці повинні отримувати довічне грошове утримання співмірне із суддівською винагородою судді на відповідній посаді, яку отримує повноважний суддя. Цим рішенням поставлено крапку на необгрунтованій позиції керівників деяких судів та керівників ТУ ДСА, які видавали довідки суддям у відставці, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання з урахуванням грошової винагороди працюючих суддів, які не проходити кваліфікаційного оцінювання.

Звертає увагу на те, що ні в цьому пункті рішення КС, ні в інших не зазначено про необхідність зменшення розміру %% при перерахунку уже призначеного довічного грошового утримання суддям, яким таке утримання призначено за попередніми Законами.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20, яке набрало законної сили 03 грудня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці. Зі штату Апеляційного суду Львівської області її виведено наказом голови суду від 22 вересня 2016 року № 48-к. Стаж роботи позивачки на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 3 місяці 1 день.

Зазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не врахуванні при проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 суми матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок з 01 січня 2020 року та провести виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми довічного грошового утримання з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 з врахуванням складової - матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, що помісячно становить 2890,25 грн. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та провести виплату недоплаченої суми довічного грошового утримання з 19.02.2020 з врахуванням фактично перерахованих сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 380/5415/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не врахування при проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 суми матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, зобов`язання провести перерахунок та виплату з 01 січня 2020 року ОСОБА_1 недоплаченої суми довічного грошового утримання з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 з врахуванням складової - матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

09 квітня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20.

Листом від 07 травня 2021 року № 5151-4280/Г-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву від 09 квітня 2021 року про те, що відповідно до частини третьої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року позивачці у січні 2021 року проведено перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці. Розмір довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року складає 154370,88 грн. За період з 19 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року нарахована доплата в сумі 1117270,98 грн. з урахуванням виплачених сум, яку включено до реєстру судових рішень. Також у листі зазначено про те, що вищезазначеними судовими рішеннями зобов`язань щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з частиною першою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини другої зазначеної статті Закону № 1402-VIІІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди, а також щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Закону № 1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1 402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (справа щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці).

З огляду на це суд першої інстанції правильно вважав, що на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону № 1402-VIII.

Тому правильним є висновок, що з урахуванням частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, відповідач з 19 лютого 2020 року правомірно провів перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачки, виходячи із розміру 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та додатково плюс два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що загалом становить 68% (50% + 9 х 2%) = 68%.

Також, суд першої інстанції вірно вважав, що не заслуговують на увагу посилання позивачки на необхідність застосування розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час проведення перерахунку її пенсії з 19 лютого 2020 року, оскільки такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивачки від суддівської винагороди працюючого судді був визначений відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, та який відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, та на підставі якого позивачці проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в цьому випадку апеляційного суду, - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (стаття 135), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина 3 статті 142).

Згідно матеріалів справи, позивачці проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частин 4 статті 142 Закону № 1402-VIII. Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вказана норма неконституційною не визнавалась.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачці проведено відповідно до вимог Закону № 1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме Закону № 1402-VIII, а не вибірково з різних законів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року по справі № 380/9556/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. М. Гінда