Справа № 480/8896/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2022 року Справа № 480/8896/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8896/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішень,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що в період часу з 27.01.2021 по 02.02.2021 Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотрмання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 29.03.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 29.03.2019, про що складений акт № 496/18-28-07-08/ НОМЕР_1 .
З рішеннями податкового органу позивач не погоджується, просить визнати їх протиправними та скасувати, зазначаючи, що підставою для прийняття рішень стало не підтвердження факту понесених позивачем витрат за перевіряємий період. Проте, такий висновок суперечить фактичним обставинами справи та не узгоджується з вимогами законодавства. Зокрема, 29 березня 2019 року позивач знявся з реєстрації як фізична особа-підприємець, про що були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 08 лютого 2019 року подав до Головного управління ДПС у Сумській області (Глухівський район) декларацію та відповідні звіти за 2018 рік, а 22 квітня 2019 року - за І квартал 2019 року.
27 січня 2021 року отримав копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки № 39-кп від 20.01.2021 р., відповідне направлення та перелік документів, які мав надати для проведення перевірки. Оскільки, з часу припинення підприємницької діяльності минуло два роки частина бухгалтерських та фінансових документів про господарську діяльність з часом стали не розбірливі. Про це позивач повідомив державного ревізора-інспектора, що проводив перевірку та звернувся до своїх контрагентів для надання копій відповідних бухгалтерських та фінансових документів щодо господарської діяльності в перевіряємий період. Однак, 09.02.2021 посадовою особою відповідача був складений акт перевірки за наявними документами.
25.02.2021 позивач подав заперечення на акт перевірки разом з частиною первинних бухгалтерських та фінансових документів, а також копії касових чеків про направлення письмових запитів до контрагентів про надання копій первинних бухгалтерських та фінансових документів та Актів звіряння взаємних розрахунків. Також позивач повідомив про те, що інша частина первинних бухгалтерських та фінансових документів будуть в розумний строк надіслані після їх отримання.
Зазначені обставини враховані контролюючим оргнаном не були, натомність були прйняті податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимога про сплату боргу.
Вподальшому, рішенням Державної податкової служби України від 09.06.2021 р. № 4226/Л/99-00-06-02-01-09 була задоволена частково скарга позивача, податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені та вимога про сплату боргу (недоїмки) були скасовані. 18 червня 2021 року відповідачем були прйняті спірні рішення.
Зважаючи на те, що витрати позивача в ході господарської діяльності фактично підтверджені належними документами бухгалтерського обліку, які надавалися разом із запереченнями на акт перевірки, висновок контролюючого органу про непідтвердження витрат не відповідає фактичним обставинами справи.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення вимог заперечив, зазначивши, що проведеною перевіркою витрат, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи (Додаток Ф 2) за перевіряємий період, встановлено їх завищення на загальну суму 351671,20 грн., в т.ч. за 2017- на суму 247114,35 грн, за 2018- на суму 103638,07 грн, за 2019- на суму 918,78 грн., в результаті часткового не підтвердження документально факту здійснення оплати за придбані товарно-матеріальні цінності, що реалізовані. Згідно наданого пояснення (вх. №1951/6/61 від 28.01.2021) первинні документи не збережені.
Не підтвержують факту понесених витрат надані видаткові накладні без наявності розрахункового документу (значиться позначка щодо сплати). Не підтвержують факт понесених витрат надані акти звірки взаємних розрахунків з причин відсутності на них підпису фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ненадання платником видаткових накладних (рахунків тощо), зазначених у Актах звірки для визначення здійснених господарських операції (найменування, вид, кількість товару), які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.
Підставою для прийняття спірних рішень став висновок податкового органу про не підтвердження документально факту понесених витрат при придбанні позивачем товарно-матеріальних цінностей, що були реалізовані.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» .
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
Частинами 2,4 ст.25 цього Закону визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до п.177.2. ст.177 Податкового кодексу Українеи об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.5. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи закріпелні у ст.44 Податкового кодексу України. Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту ( підпункт 44.1 ст.44 Кодексу).
Відповідно до підпункту 44.3 ст.44 Кодексу платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Підпунктом 44.6. ст.44 Кодексу встановено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
В ході дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивач повідомляв контролюючий орган про втрату частини документів, що підтверджують понесені ним витрати при здійсненні господарської діяльності. 25.02.2021 та 22.03.2021 позимвач додатково надавав відновлені документи разом із запереченнями на акт перевірки ( а.с. 44, 50 ), однак частина документів, долучених позивачем 22.03.2021 податковим органом під час винесення 18.06.2021 спірних рішень врахована не була.
Таким чином, відповідачем фактично не досліджувалися обставини, з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів, не надана правова оцінка додатковим матеріалам, не наведені мотиви їх відхилення, що суперечить тобто рішення не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом. При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Відтак, спірні рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправними і підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачу належить відшкодувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 908,00 грн. (том 1 а.с.78).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на користь ОСОБА_1 908,00 грн. в рахунок вішкодування судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах