Справа № 260/3573/21
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/3573/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у судовому засіданні:

представника позивача - Пекарь В.І.

представника відповідача - Гулявський Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту фінансів та бюджетної політики Ужгородської міської ради до Західного офісу Держаудитслужби в особі управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Департамент фінансів та бюджетної політики Ужгородської міської ради звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного офісу Держаудитслужби в особі управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги, а саме: визнати протиправним та скасувати п. 3 вимоги управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 26.07.2021 року №130720-14/2137-2021 про забезпечення відшкодування відповідно до норм ст. 130-136 КЗпП України матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення працівниками департаменту фінансів та бюджетної політики Ужгородської міської ради на загальну суму 1 418 044,77 грн., у тому числі ЄСВ - 255 712,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, ст. 13 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів КМУ в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Питання затвердження виплат на апарат та виконавчі органи ради вирішують виключно на пленарних засіданнях відповідної ради. Пунктом 7.1 положення про преміювання, виплату надбавок та надання матеріальної допомоги, затверджено рішенням Ужгородської міської ради від 15.10.2020 року № 2170, визнано, що відповідно до Постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами" матеріальна допомога на оздоровлення надається і виплачується в розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату при наданні щорічних відпусток. Вказує на те, що ч. 5 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено надання посадовим особам місцевого самоврядування щорічної відпустки з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, при цьому згідно з пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року керівникам органів надано право за наявності коштів надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Таким чином, це допомога, яка при наданні щорічної відпустки повинна виплачуватися у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів ця допомога може бути виплачена у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. А відтак такі дії позивача, як розпорядника бюджетних коштів, не суперечать інтересам служби в органах місцевого самоврядування і закону, оскільки в даному випадку було реалізовано право працівників органу місцевого самоврядування на встановлені законами та Конституцією України гарантії щодо оплати праці.

Вважаючи вказані висновки необґрунтованими та такими що не відповідають положенням Законів України "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про оплату праці", Постанови КМУ від 09.03.2006р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", що підтверджено судовою практикою з вирішення аналогічних спорів, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

22 вересня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує. Заперечуючи проти позову вказує на те, що колективний договір між представником роботодавця та працівниками Ужгородської міської ради на 2017-2021 року укладено з порушенням вимог ч. 5 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2021 року № 2493-ІІІ, в частині визнання ним виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати працівників, які Департаментом враховувалися при розрахунку річної потреби фонду оплати праці. Так, внаслідок визнання потреби у коштах на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення виходячи з середньомісячної заробітної плати працівника замість визначеного Законом №2493-ІІІ в розмірі посадового окладу, Департаментом фінансів завищено потребу при визначенні фонду оплати праці по КПКВК 3710160 "Керівництво і управління у відповідній сфері у містах (місті Києві) селищних, селах, об`єднаних територіальних громадах" за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" на загальну суму 1162128,00 грн., в тому числі: 2018 р. - 235572,00 грн., 2019 р. - 299776,00 грн. 2020 р. - 318468,00 грн. 2021 р. - 308312,00 грн. Разом з тим, відповідач вказує, на те, що у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та проси суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконання п. 3.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на І квартал 2021 року працівниками Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області проведено ревізію бюджету м. Ужгорода Закарпатської області та фінансово-господарської діяльності Департаменту фінансів та бюджетної політики Ужгородської міської ради за період з 01.01.2018 року по 28 лютого 2021 року.

Вказаною ревізією встановлено порушення та недоліки, що відображені в акті ревізії від 05.07.2021 року №13-07-20/3, який підписаний із запереченнями.

За результатами розгляду заперечень Управлінням підготовлено висновок на заперечення, який надіслано об`єкту контролю листом від 23.07.2021 року № 130704-14/2130-2021.

Загалом, за результатами проведеної ревізії встановлено порушення фінансової дисципліни на загальну суму 1418044,77 грн.

Позивач вказує на те, що висновки відповідача є необґрунтованими, не відповідають об`єктивній реальності, оскільки ч. 5 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено надання посадовим особам місцевого самоврядування щорічної відпустки з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, при цьому згідно з пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року керівникам органів надано право за наявності коштів надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Таким чином, це допомога, яка при наданні щорічної відпустки повинна виплачуватися у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів ця допомога може бути виплачена у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.16 №43 (далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення №43 реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до пункту 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні, визначені Законом України від 26.01.93 №2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (надалі - Закон №2939-ХІІ).

Відповідно до статті 2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Таким чином, на відповідача по справі покладено обов`язок, в т.ч., контроль за дотриманням бюджетного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, врегульовано нормами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07 червня 2001 року № 2493-III (надалі Закон 2493).

Частина 5 статті 21 Закону 2493 передбачає, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Але при цьому, підпунктом 3 пункту 2 Постанови КМУ від 09 березня 2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (надалі Порядок 268), надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Отже, вбачається суперечності між положеннями Закону 2493 та Порядком 268 в частині визначення розміру матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки: посадовий оклад чи середньомісячна заробітна плата.

Разом з тим, враховуючи положення Конституції України суд дійшов висновку щодо необхідності застосування положень Закону 2493, оскільки він має вищу юридичну силу.

Зважаючи на те, що розмір посадового окладу є меншим від середньомісячної заробітної плати, оскільки є її складовою, то цілком очевидно, що в даному випадку нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки призвело до зайвих нарахувань допомоги і як наслідок зайвого нарахування єдиного соціального внеску.

Таким чином, відповідач правомірно дійшов висновку щодо порушення позивачем вимог Закону №2493, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного так керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Департаменту фінансів та бюджетної політики Ужгородської міської ради до Західного офісу Держаудитслужби в особі управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 червня 2022 року.

СуддяС.А. Гебеш