Справа № 580/4937/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року справа № 580/4937/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Білоноженко М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про відкриття виконавчого провадження №65973760 від 05 липня 2021 року, відкритого на підставі виконавчого напису № 6513 вчинений 04.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 12 944,19 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 65973760 від 05 липня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1 294,42 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 65973760 від 05 липня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а саме 500 грн.

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 65973760 від 05 липня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про арешт коштів боржника.

В обгрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята у виконавчому провадженні №65973760, відкритому на підставі виконавчого напису №6513 виданого 04.06.2021р. приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. Позивачем зауважено, що відповідач не вказала в повній мірі посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, номер, за яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі, строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Крім того, позивач вказує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець вказано про стягнення винагороди приватного виконавця в розмірі 1294,42 грн., у зв`язку із чим, вона є виконавчим документом, та повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», однак у ній не вказано строк, за який провадиться стягнення, суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. Не зазначення в постанові обов`язкових даних, вказує на незаконність винесеної постанови, оскільки виконавчий документ винесено з надуманих підстав. Крім того, вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята з порушенням вимог ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, якою передбачено, що державний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Разом з тим, позивач зареєстрований, проживає у м. Черкасах, майна у м. Києві - не має, не проживає там та відкривав карткових рахунків, в зв`язку із чим місце проживання та майна позивача не відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює свою діяльність (м. Київ), а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника. Звернуто увагу, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства, прийняв до виконання виконавчий документ з порушника.

Ухвалою суду від 16.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.07.2021р. о 09 год. 30 хв. Встановлено відповідачу строк до 22.07.2021р., протягом якого може бути поданий відзив на позовну заяву та зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллу Вікторівну у строк до 22.07.2021р. надати до суду належним чином засвідчену копію матеріалів ВП №65973760.

Ухвалою суду від 22.07.2021р. витребувано повторно у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни належним чином засвідченої копії матеріалів ВП №65973760 та зупинено провадження у даній справі для подання витребуваних судом доказів.

05.08.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування позиції відповідачем зазначено, що в заяві про примусове виконання рішення, стягувач - АТ «Банк Форвард» повідомив, що місце знаходження майна боржника (грошових коштів) є: рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105 з наявним залишком власних коштів. Таким чином, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. відкрила вищевказане виконавче провадження за місце знаходженням майна боржника. Вказав, що боржник має відкриті рахунки в банківській установі з місцем реєстрації у місті Києві, і подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця. Гроші, в тому числі у безготівковій формі, є майном і їхнім місцезнаходженням вважається місцезнаходження фінансової установи, в якій відкритий відповідний рахунок боржника. Грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України є майном, відтак відповідач мала право приймати до виконання виконавчий напис за місце знаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунку у банківській установі міста Києва, та не порушено вимог щодо територіальності з відкриття ним виконавчого провадження.

До відзиву відповідач, на вимогу суду, надав матеріали виконавчого провадження №65973760.

У зв`язку із надходженням матеріалів виконавчого провадження, судом призначено судове засідання на 03.06.2022р., для вирішення питання про можливість поновлення провадження.

03.06.2022р. учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, до суду не прибули, позивач подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

Ухвалою суду від 03.06.2022р. поновлено провадження у даній справі.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи, суд доходить висновку про доцільність розгляду даної справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

24.09.2012 року між позивачем та ПАТ БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ, правонаступником якого є АТ БАНК ФОРВАРД, укладено кредитний договір №100134335.

04.06.202021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. видано виконавчий напис №6513 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ БАНК ФОРВАРД заборгованості у розмірі 12 944,19 грн.

05.07.2021р. АТ «Банк Форвард» подано заяву до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. із заявою №17/1 - 338/1/290 від 29.06.2021р. Про примусове виконання виконавчого напису №6513 виданого 04.06.2021 року приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю., в якій вказано про наявність у боржника відкритого банківського рахунку - № НОМЕР_1 .

05.07.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65973760 з виконання виконавчого напису №6513 виданого 04.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 12 944,19 грн.

Також, 05.07.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. у межах ВП № 65973760 прийнято постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1 294,42 грн.;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а саме 500 грн.;

- про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди 16738,61 грн.

Вважаючи прийняту державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження та прийняті на її підстави постанови протиправними, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VIII, зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1404-VIII), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), що визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

Приписами статті 5 Закону №1404-VIII, визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст.19 Закону №1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (ч. 1 ст. 25 Закону №1403).

Відповідно до частиною 2 статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Cтаттею 24 Закону №1404-VIII визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч.ч. 3,5,7 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5; далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 6, 7 Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом, зокрема, винесення постанов.

Постанова як окремий документ містить, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є, зокрема постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження за місцем знаходженням банківського рахунку, відкритого за кредитним договором між позивачем та ПАТ БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ, правонаступником якого є АТ БАНК ФОРВАРД.

Суд встановив, що заява стягувача про примусове виконання рішення містить посилання на місце знаходження майна боржника - банківського рахунку відкритого у АТ БАНК ФОРВАРД - № НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що банківський рахунок це власність банку, інструмент для фінансових операцій клієнта. Тому якщо на такому рахунку відсутні кошти - він не може слугувати підставою для стягнення заборгованості саме за місцем реєстрації банку.

Наявність у боржника відкритого кредитного банківського рахунку, без власних коштів боржника, не є його майном у такому банку.

При цьому, гроші банку на кредитних рахунках не можна ототожнювати із власними коштами божника.

Суд зазначає, що наявність банківського рахунку в місті Києві не гарантує, що на цьому рахунку є грошові кошти, які належать боржнику, а не банку.

Сама по собі наявність карткового рахунку, відкритого для обліку поточної заборгованості позивача по кредитній угоді не свідчить про наявність у боржника майна у вигляді власних грошових коштів на території м. Києва.

При цьому, майном на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки в банку. Відтак, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна в такому банку та не є таким майном.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно п.7.1 статті 7 цього ж Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Суд приходить до висновку, що наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31.08.2021р. у справі №420/10502/20.

Крім того, суд зазначає, що лист стягувача б/н від 30.06.2021 в якому вказано, що на рахунку № НОМЕР_1 є наявний залишок власних коштів не підтверджений належними доказами (виписка з карткового рахунку із зазначенням розміру власних коштів), у зв`язку із чим не може бути прийнято судом в якості належного доказу дійсної наявності на вказаному рахунку власних коштів позивача.

При цьому, за висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.06.2021р. у справі №905/2214/14/908/5734/14 у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та/або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Судом встановлено, що заява стягувача про примусове виконання рішення містить лише посилання на місце знаходження майна боржника у м. Києві - банківського рахунку відкритого у АТ БАНК ФОРВАРД - № НОМЕР_1 , однак доказів вказаного до заяви не додано.

Таким чином, твердження відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, зокрема довідка про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру №, з 16.07.2014р. позивач зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у постанові від 15.07.2021р. у справі №380/9335/20 надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону №1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника та дійшов висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5942-VI, Верховний Суд дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Проте, відповідач при відкритті виконавчого провадження всупереч статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону №5942-VI не перевірив місце знаходження боржника у зв`язку з чим передчасно прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

За встановлених в цій справі обставин і з урахуванням наведеного правового регулювання суд вважає, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або ж місцем знаходження майна такої особи.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові від 09.09.2021р. у справі №160/1611/21.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10.09.2018р. у справі №905/3542/15 оскільки вказана постанова прийнята щодо інших правовідносин і в ній Верховним Судом надана оцінка правовідносинам щодо правомірності накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника, а не щодо відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням рахунку боржника за відсутністю доказів про наявність на цьому рахунку грошових коштів.

Крім зазначеного судом, враховано, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2021р. у справі №707/1507/21, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни №6513 від 04.06.2021р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард заборгованості в розмірі 11844,19 грн.

Таким чином, виконавчий напис, на підставі якого відкрито виконавче провадження №65973760, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим її належить скасувати.

При цьому, з огляду на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2021р. ВП №65973760, та необхідність її скасування, має наслідком скасування інших постанов, винесених в межах цього виконавчого провадження, зокрема, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 09.09.2021р. у справі №520/7767/2020.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Згідно положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про відкриття виконавчого провадження №65973760 від 05.07.2021р., відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. №6513 від 04.06.2021р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі у ВП №65973760 від 05.07.2021р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №65973760 від 05.07.2021р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про арешт коштів боржника ВП №65973760 від 05.07.2021р.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО