Справа № 600/1493/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/1493/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01 грудня 2021р. та неприйняття рішення у визначений Законом місячний строк з предмету надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок кадастровий номер 710136600:38:003:0012 площею 0,01 га і кадастровий номер :38:003:1060, площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з метою їх продажу, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, з метою їх продажу, що розташовані по АДРЕСА_1 кадастровий номер 710136600:38:003:0012 площею 0,01 га і кадастровий номер :38:003:1060, площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В обґрунтування позову зазначено про не прийняття відповідачем у встановлений статтею 128 Земельного кодексу України місячний строк рішення за заявою позивача про надання їй дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок.

Ухвалою суду від 05 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що проєкт рішення за заявою позивача було підготовлено відповідним департаментом, однак на пленарному засіданні міської ради 27 січня 2022 року рада не приступила до його розгляду через закінчення робочого дня, у пленарному засіданні оголошено перерву. В подальшому, в Україні було введено воєнний стан, у зв`язку з чим поставлене позивачем питання не розглядалося. Щодо заявлених позивачем вимог зобов`язального характеру, то відповідачем указано, що такі є похідними від безпідставних позовних вимог про визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною, а тому також не підлягають задоволенню. Крім цього, зазначено, що позовна вимога про зобов`язання відповідача на черговому засіданні міської ради прийняти рішення про надання позивачу дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим :38:003:1060, площею 0,0421 га не може бути задоволена з підстав, передбачених ч.4 ст.83, ч.5 ст. 128 Земельного кодексу України.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористалася.

Після відкриття провадження у справі клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю до суду не надходило.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в межах строку, визначеного статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлової будівлі магазину, площею 100,9 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Належне позивачу нерухоме майно розташоване на сформованих земельних ділянках кадастровий номер :38:003:0012, площею 0,01 га та кадастровий номер :38:003:1060 площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

01 грудня 2021 року позивач звернулася до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, що підлягають продажу за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,01 га кадастровий номер :38:003:0012 та площею 0,0421 га, кадастровий номер :38:003:1060 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Також заявник просила провести експертну грошову оцінку вищезазначених земельних ділянок та укласти з нею відповідні договори купівлі-продажу. Крім цього, у заяві надано згоду на укладення договору про оплату авансового внеску, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, в рахунок плати ціни земельної ділянки.

До вказаної заяви додано: копії паспорта громадянина України та довідки про реєстрацію місця проживання; нотаріально засвідчений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія технічного паспорта на нерухоме майно із схематичним планом; кадастровий план земельної ділянки; інформація про реєстрацію земельних ділянок; копії двох витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки; копії двох витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Листом від 13 грудня 2021 року №П-326,3/о-24/01 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив позивача про підготовлені щодо поставленого нею питання пропозиції на розгляд міської ради.

04 лютого 2022 року позивач звернулася до Чернівецької міської ради із заявою, у якій просила повідомити чи прийнято Чернівецькою міською радою рішення за результатом розгляду вказаної вище заяви від 01 грудня 2021 року.

Листом від 16 лютого 2022 року №П642/о-24/01 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради знову повідомив позивача про підготовлені щодо поставленого нею питання пропозиції на розгляд міської ради, при цьому вказав, що сесія чернівецької міської ради розпочала свою роботу, але ще не розглянула всі питання включені до порядку денного. Зазначено, що про прийняте Чернівецькою міською радою рішення буде повідомлено додатково.

За таких обставин позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, варто зазначити таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, даний адміністративний спір виник між фізичною особою та органом місцевого самоврядування внаслідок не прийняття останнім рішення за заявою позивача від 01 грудня 2021 року про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, що підлягають продажу за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,01 га кадастровий номер :38:003:0012 та площею 0,0421 га, кадастровий номер :38:003:1060 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Так, порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам передбачений статтею 128 Земельного кодексу України.

Згідно названої статті (у редакції на час виникнення спірних відносин), продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Особливості продажу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) разом з договором купівлі-продажу є підставою для державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Ціна земельної ділянки площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд визначається за нормативною грошовою оцінкою, вказаною в технічній документації. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. У разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сума авансового внеску не повертається.

Розрахунки за придбання земельної ділянки можуть здійснюватися з розстроченням платежу за згодою сторін, але не більше ніж на п`ять років. Порядок здійснення розрахунків з розстроченням платежу визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що за заявою особи та доданими до неї необхідними документами орган місцевого самоврядування у місячний строк повинен розглянути її та прийняти рішення або, зокрема, про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки або рішення про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих та передбачених законом причин відмови.

Зі встановлених судом обставин справи вбачається, що за заявою позивача від 01 грудня 2021 року, поданою до органу місцевого самоврядування в порядку статті 128 Земельного кодексу України, про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, що підлягають продажу, Чернівецькою міською радою у місячний строк не було прийнято одного з двох указаних вище рішень. Тобто, фактично, поставлене позивачем питання не розглянуто.

Враховуючи викладене, суд погоджується з твердженнями позивача про допущення відповідачем бездіяльності щодо не розгляду її заяви від 01 грудня 2021 року та неприйняття рішення у визначений частиною третьою статті 128 Земельного кодексу України строк.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною оскаржуваної бездіяльності Чернівецької міської ради.

Щодо тверджень у відзиві про те, що проєкт рішення за заявою позивача було підготовлено відповідним департаментом, однак на пленарному засіданні міської ради 27 січня 2022 року рада не приступила до його розгляду через закінчення робочого дня й у пленарному засіданні було оголошено перерву, то такі суд оцінює критично. Вказане не є поважною причиною не розгляду заяви позивача від 01 грудня 2021 року у строк, встановлений частиною третьою статті 128 Земельного кодексу України. При цьому у відзиві не наведено обґрунтованих причин віддання переваги іншим питанням, вирішеним на сесії міської ради 27 січня 2022 року, питанню, поставленого позивачем у заяві від 01 грудня 2021 року.

Вказані у відзиві обставини не спростовують доводів позову про недотримання органом місцевого самоврядування строку, передбаченого частиною третьою статті 128 Земельного кодексу України, у відносинах між Чернівецькою міською радою та позивачем за її заявою від 01 грудня 2021 року про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, що підлягають продажу.

Отже, позовні вимоги в частині оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо належного способу захисту права позивача, порушеного у межах спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У рішенні по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 ЄСПЛ дійшов висновку, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia пунктом 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави. Втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії"2, п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п.36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі №815/1048/16 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 4 частини другої статі 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене суд вважає, що для належного захисту прав позивача у межах спірних правовідносин необхідно визнати оскаржувану бездіяльність Чернівецької міської ради протиправною та зобов`язати її розглянути заяву позивача від 01 грудня 2021 року.

При цьому варто зазначити, що оскільки у даному випадку відповідачем у встановлений законом строк та спосіб взагалі не було прийнято жодного із указаних вище можливих рішень, то позовна вимога про зобов`язання Чернівецьку міську раду прийняти рішення саме про надання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, з метою їх продажу є передчасною, а відтак, задоволенню не підлягає.

До того ж, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для втручання в діяльність органу місцевого самоврядування шляхом підміни його виключної функції через зобов`язання прийняти певне конкретне рішення.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно доводів відзиву про те, що після введення в Україні воєнного стану вирішити поставлене позивачем питання є неможливим, то такі суд оцінює критично, оскільки спірні у цій справі відносини виникли до названої обставини, а тому вказане не могло бути перешкодою у прийнятті органом місцевого самоврядування рішення у порядку та строки, передбачені статтею 128 Земельного кодексу України. При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що за змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє законність уже прийнятих, вчинених, допущених суб`єктом владних повноважень рішень, дій, бездіяльності.

Щодо тверджень у відзиві про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача на черговому засіданні міської ради прийняти рішення про надання позивачу дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим :38:003:1060, площею 0,0421 га не може бути задоволена з підстав, передбачених ч.4 ст.83, ч.5 ст. 128 Земельного кодексу України, то такі оцінці судом не підлягають, адже наразі є передчасними тому, що у даних спірних відносинах Чернівецькою міською радою не було прийнято рішень у порядку та строк, передбачені статтею 128 Земельного кодексу України.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Натомість доводи відповідача є безпідставними й необґрунтованими, вони не спростовують доводів позову й не свідчать про законність оскаржуваної бездіяльності.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Оскільки задоволенню підлягають фактично дві позовні вимоги немайнового характеру, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору саме у вказаному розмірі.

Щодо вимоги позивача у позовній заяві про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, то варто зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі.

Зазначене є правом суду, а не його обов`язком.

Варто зауважити, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Водночас суд звертає увагу на те, що позивачем не наведено обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем даного судового рішення, після набрання його законної сили.

Враховуючи викладене, суд не вважає за необхідним зобов`язувати відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду у цій справі.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01 грудня 2021 року та не прийняття рішення у визначений частиною третьою статті 128 Земельного кодексу України місячний строк з предмету надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок кадастровий номер 710136600:38:003:0012 площею 0,01 га та кадастровий номер :38:003:1060, площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з метою їх продажу, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Чернівецьку міську раду розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01 грудня 2021 року про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок кадастровий номер 710136600:38:003:0012 площею 0,01 га та кадастровий номер :38:003:1060, площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з метою їх продажу, що розташовані по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, з метою їх продажу, що розташовані по АДРЕСА_1 кадастровий номер 710136600:38:003:0012 площею 0,01 га і кадастровий номер :38:003:1060, площею 0,0421 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - відмовити.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 03 червня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Чернівецька міська рада (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1, ).

Суддя О.П. Лелюк