Справа № 380/13877/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13877/21 пров. № А/857/20509/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальність «Друкарня на Пекарській» про визнання протиправним та скасування рішення за апеляційною скаргою керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Сакалош В.М., м. Львів, повний текст складено 08.10.2021)

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2021 року керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня на Пекарській» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №197 від 19.03.2021 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію ТзОВ «Друкарня на Пекарській» з надбудовою нежитлової будівлі на вул.Пекарській, 11-А у м.Львові з пристосуванням під функції апартамент-готелю».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року позовну заяву керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня на Пекарській» про визнання протиправним та скасування рішення залишено без розгляду.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, ухвалу постановленою з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що про наявність вказаних у позовній заяві порушень інтересів держави прокурор зміг дізнатися лише за результатами опрацювання документів, а саме рішення виконавчого комітету №197 від 19 березня 2021 року, звернення ТОВ «Друкарня на Пекарській» від 17 лютого 2021 року, містобудівного розрахунку по вул. Пекарській 11а у місті Львові, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 9 грудня 2020 року №236234485, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 9 грудня 2020 року №236231381. Копії цих документів надійшли до прокуратури згідно листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 20 липня 2021 року на запит окружної прокуратури від 18 червня 2021 року. Після вивчення отриманої інформації було встановлено, що затверджені містобудівні умови та обмеження та наміри забудови суперечать містобудівній документації на місцевому рівні та прийняті з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже, апелянт вважає, що строк було ним пропущений з поважних причин і підстав для залишення позовної заяви без розгляду немає.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Друкарня на Пекарській» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та безпідставність доводів апелянта.

У судовому засіданні представник позивача Ванчак А.Л. підтримав апеляційну скаргу з підстав , що в ній викладені .

Представники відповідача Вовк І.В. та третьої особи Ящинський А.Л. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Згідно з вимогами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Цією ж статтею встановлено, що останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Момент обрахування строку на звернення до суду пов`язаний з моментом, коли особа повинна була дізнатись про порушення свого права або законного інтересу.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У відповідності до змісту статті 121 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04, рішення від 30.08.2006), у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ вказав, що право на звернення до суду може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guerin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

При наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Як видно з матеріалів справи, позивач дізнався про оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19 березня 2021 року із офіційного сайту Львівської міської ради, яке стало загально доступним в мережі інтернет з наступного дня після його прийняття.

Слід зазначити, що позивач надав суду копію цього рішення, роздрукованого саме з цього офіційного джерела.

Отже, позивач з моменту офіційного опублікування рішення відповідача на сайті Львівської міської ради мав реальну можливість ознайомитись із рішенням органу місцевого самоврядування, тобто з цього часу позивач повинен був дізнатися про порушення прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що в межах тримісячного строку, а саме 18 червня 2021 року позивач подав до Департаменту містобудування Львівської міської ради запит про надання документів, на підставі яких було прийнято рішення від 19 березня 2021 року №197 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію ТзОВ «Друкарня на Пекарській» з надбудовою нежитлової будівлі на вул. Пекарській, 11-А у м. Львові з пристосуванням під функції апартамент-готелю».

Однак, відповідні документи для опрацювання він отримав більше як через місяць, що і зумовило необхідність значних витрат часу.

Саме ці обставини позивач вказує як такі, що перешкоджали вчасно звернутися до суду, оскільки тільки детальний аналіз документів дав можливість встановити порушення і подати обґрунтований позов 20 серпня 2021 року .

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що прокурор мав можливість звернутися до відповідних органів для отримання необхідної інформації щодо підстав прийняття відповідачем рішення від 19 березня 2021 року в межах строку, достатнього для отримання необхідних документів та їх опрацювання. Однак, звернувся з відповідним запитом майже через три місяці після офіційного оприлюднення рішення виконавчого комітету, що явно не свідчить про добросовісне користування правами.

Також в контексті встановлених фактів підлягає врахуванню висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, про те, що направлення прокурором листів до відповідних державних органів щодо здійснення заходів захисту інтересів держави не зупиняє та не перериває перебігу встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до суду.

Отже, доводи позивача про те, що він отримав реальну можливість звернутися до суду в цьому випадку з моменту отримання ним копій запитуваних документів згідно листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 20 липня 2021 року колегія суддів вважає безпідставними.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (див. mutatis mutandis рішення у справах ВАТ Нафтова компанія Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року (ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року (Stabbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51).

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом тримісячного строку, а вказані ним причини пропуску не можна визнати поважними, оскільки такі об`єктивно не перешкоджали вчасно звернутися до суду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому суд зазначає, що судом ставилося питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з наданням позивачу можливості вказати такі у судових засіданнях 23 вересня 2021 року, коли представник третьої особи заявив про неповажність причин пропуску строку, зазначених у заяві позивача від 16 серпня 2021 року, а також 5 жовтня 2021 року.

Однак інших причин, крім вказаних первісно, а саме отримання необхідної документації згідно листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 20 липня 2021 року, позивачем наведено не було.

Ці обставини не заперечуються представником апелянта.

Також в апеляційній скарзі позивач не зазначає інших підстав для поновлення строків, ніж ті, що були вказані у відповідній заяві, поданій до суду першої інстанції.

Отже, апелянт не довів існування об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законом термін, а зазначені ним причини пропуску є неповажними, а тому ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є законною і обґрунтованою.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанці

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.06.2022.