Справа № 640/2610/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2610/21 Суддя першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії ДПС України у частині нехтування рішеннями судів, відмови у розгляді по суті скарг-заперечень на рішення Головного управління ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування;

- зобов`язати ДПС України відмінити вимогу про сплату боргу від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві привести у відповідність дані інформаційної системи органів доходів і зборів щодо відсутності заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та зняти з обліку платників єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування як особу, звільнену від сплати цього податку згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями;

- стягнути з ДПС України 100000 грн 00 коп заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії ДПС України про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 від 01 липня 2020 року б/н (вх. 26531/6 від 06 липня 2020 року);

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржуване рішення у відповідних частинах. Свої вимоги сторони обґрунтовують тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення суду від 05 жовтня 2021 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вимоги позивача ґрунтуються на тому, що Головне управління ДПС у м. Києві не виконує вимоги чинного законодавства та рішення судів. Позивач вважає, що з метою захисту її прав відповідачів належить зобов`язати здійснити коригування даних в інформаційних ресурсах ДПС і виключити інформацію про наявність заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - єдиний внесок). Також позивач наголошує на тому, що відповідачі протягом трьох з половиною років всупереч судовим рішенням проводять незаконні нарахування штрафних санкцій.

Головне управління ДПС у м. Києві оскаржує рішення суду від 05 жовтня 2021 року в частині визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказану вимогу сформовано засобами інформаційної системи органів ДПС в автоматичному порядку у зв`язку з наявністю недоїмки по сплаті єдиного внеску.

ДПС України не погоджується з рішенням суду від 05 жовтня 2021 року в частині визнання протиправними дій, які полягають у залишення скарги ОСОБА_1 від 01 липня 2020 року без розгляду. Скаржник просить врахувати, що питання, за вирішенням якого звернулася позивача, вже було розглянуте по суті. Крім того, на думку скаржника, вказані дії не можуть бути предметом позову.

Головне управління ДПС у м. Києві та ДПС України подали відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких зазначили, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 , ДПС України та Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року - без змін, виходячи із такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 з 26 листопада 2008 року перебувала на обліку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець. Однак 24 лютого 2017 року позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності. Також з 04 червня 2006 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, у зв`язку з чим набула право на пільги зі сплати єдиного внеску, встановлені ч. 6 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Головного управлінням ДПС у м. Києві від 16 квітня 2020 року № на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовано штраф у розмірі 238 грн 80 коп за період з 23 липня 2013 року до 22 жовтня 2014 року, штраф у розмірі 1014 грн 36 коп за період з 10 лютого 2015 року до 29 жовтня 2019 року, а також нараховано пеню у розмірі 13904 грн 30 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в адміністративному порядку, направивши скаргу від 22 травня 2020 року до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 15 червня 2020 року № 19188/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача було задоволено частково, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 16 квітня 2020 року № скасовано та зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві привести інтегровану картку платника податків у відповідність, винести та направити нове рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Головним управлінням ДПС у м. Києві підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та рішення ДПС України від 15 червня 2020 року № 19188/6/99-00-06-03-01-06 було винесено рішення від 18 червня 2020 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафи у розмірі 119 грн 40 коп за період з 23 липня 2013 року до 26 вересня 2019 року та у розмірі 1014 грн 36 коп за період з 10 лютого 2015 року до 29 жовтня 2019 року, а також нараховано пеню у розмірі 11318 грн 03 коп.

Позивач не погодилася з цим рішенням та оскаржила його в адміністративному порядку шляхом направлення скарги від 01 липня 2020 року до ДПС України.

ДПС України прийнято рішення від 21 липня 2020 року № 23314/6/99-00-06-03-01-06 про залишення вказаної скарги без розгляду з посиланням на те, що питання, порушене в скарзі, є фактично повторним, адже вже було вирішене по суті у розумінні п. 7 розділу І Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату боргу недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124.

Не погоджуючись із такими діями ДПС України, ОСОБА_1 звернулася з адміністративний позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ДПС України у частині нехтування рішеннями судів, відмови у розгляді по суті скарг-заперечень на рішення Головного управління ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування;

- зобов`язати ДПС України відмінити рішення від 18 червня 2020 року № ;

- стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві неправомірно утримані з пенсії кошти у розмірі 9847 грн 28 коп, компенсацію судових витрат, як це визначено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі № 640/39/19, у розмірі 587 грн 33 коп та індекс інфляції й 3% компенсації за користування грошима згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України в розмірі 391 грн 08 коп.

Зазначені позовні вимоги розглядаються Окружним адміністративним судом міста Києва у рамках справи № 640/18033/20.

Однак Головним управлінням ДПС у м. Києві було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмку) сплати єдиного внеску в розмірі 11257 грн 76 коп від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13 та направлено її платнику податків.

Не погоджуючись із діями та рішеннями ДПС України та Головного управління ДПС у м. Києві, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача від 22 травня 2020 року містила вимогу про скасування рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16 квітня 2020 року № , а скарга від 01 липня 2020 року - про скасування рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 18 червня 2020 року № . Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржувала різні рішення контролюючого органу, прийняті різними датами та мають різні номери, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у ДПС України не було правових підстав для прийняття рішення від 21 липня 2020 року № 23314/6/99-00-06-03-01-06 про залишення скарги без розгляду.

Також суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 і визнав протиправною та скасував вимогу від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13, адже встановив, що вона виставлена на суму боргу (недоїмки), визначеного рішенням від 18 червня 2020 року № , яке оскаржене в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що недоїмка, яка міститься в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 має статус неузгодженої, що виключає доцільність використання такого способу судового захисту, як здійснення коригування інтегрованої картки платника податків шляхом виключення заборгованості з єдиного соціального внеску.

Підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної школи стало те, що позивач не надала суду доказів наявності шкоди або наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, доказів вини останніх в її заподіянні, а також не повідомила фактів заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначила в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінює заподіяну їх шкоду та з чого при цьому виходить.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій ДПС України про залишення скарги ОСОБА_1 від 01 липня 2020 року без розгляду, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Положеннями абз. 4 ч. 14 ст. 25 цього Закону передбачено, що порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Процедуру подання та розгляду апаратом ДПС скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу визначає Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124 (далі - Порядок № 1124).

Згідно з п. 1 розділу IV Порядку № 1124 (тут та надалі у редакції, чинній на час прийняття рішення від 21 липня 2020 року № 23314/6/99-00-06-03-01-06) контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

За правилами п. 4 розділу IV Порядку № 1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку № 1124 рішення ДФС, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку.

Підстави для залишення скарги без розгляду визначені в п. 7 розділу І Порядку № 1124, який передбачає, що не розглядаються повторні скарги одним і тим самим контролюючим органом від одного і того самого скаржника з одного і того самого питання, якщо перше вирішено по суті.

Як раніше зазначалося, рішенням Головного управлінням ДПС у м. Києві від 16 квітня 2020 року № до позивача застосовано штрафи у розмірі 238 грн 80 коп за період з 23 липня 2013 року до 22 жовтня 2014 року та у розмірі 1014 грн 36 коп за період з 10 лютого 2015 року до 29 жовтня 2019 року, а також нараховано пеню у розмірі 13904 грн 30 коп.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на вказане рішення ДПС України прийняла рішення від 15 червня 2020 року № 19188/6/99-00-06-03-01-06, яким скасувала рішення від 16 квітня 2020 року № та зобов`язала Головне управління ДПС у м. Києві, зокрема, винести нове рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

На підставі вказаного рішення Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено рішення від 18 червня 2020 року № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені у меншому розмірі, а саме - штрафних санкцій у розмірі 119 грн 40 коп за період з 23 липня 2013 року до 26 вересня 2019 року та у розмірі 1014 грн 36 коп за період з 10 лютого 2015 року до 29 жовтня 2019 року, а також нараховано пеню у розмірі 11318 грн 03 коп.

Вказане рішення позивач також оскаржила в адміністративному порядку шляхом направлення до ДПС України скарги від 01 липня 2020 року.

Водночас ДПС України прийняла рішення від 21 липня 2020 року № 23314/6/99-00-06-03-01-06 про залишення вказаної скарги без розгляду, яке обґрунтувала тим, що порушене позивачем питання вже було вирішене по суті рішенням від 15 червня 2020 року № 19188/6/99-00-06-03-01-06.

Колегія суддів враховує, що правомірність нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені за періоди з 23 липня 2013 року до 26 вересня 2019 року та з 10 лютого 2015 року до 29 жовтня 2019 року вже була перевірки під час розгляду скарги рішення Головного управлінням ДПС у м. Києві від 16 квітня 2020 року № .

ДПС України, встановивши окреме порушення, яке вплинуло на розрахунок штрафних санкцій та пені, вирішила скасувати рішення від 16 квітня 2020 року № у повному обсязі, а не в певній частині, як це передбачено п. 4 розділу IV Порядку № 1124. Колегія суддів наголошує на тому, що ДПС України не було визначено суму штрафних санкцій та пені, які були нараховані неправомірно, а поклав вирішення цього питання на Головне управління ДПС у м. Києві.

Отже, рішенням від 18 червня 2020 року № хоч і були застосовані до позивача штрафні санкції та пеня за одні й ті ж періоди, проте в іншому розмірі та з урахування додаткових обставин, на які вказав контролюючий орган вищого рівня.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, скарги позивача від 22 травня 2020 року та від 01 липня 2020 року містили вимоги про скасування різних рішень контролюючого органу, прийняті різними датами та за різними номерами.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновок ДПС України про наявність підстав для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду є помилковим.

Доводи ДПС України про те, що оскарження рішення за результатами розгляду скарги не є належним та ефективним способом захисту прав платника податків колегія суддів вважає необґрунтованими. Такі доводи скаржника ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/7961/16 та інших, згідно з якою саме по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків. Завдання адміністративного судочинства полягає не забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Разом з тим рішенням ДПС України від 21 липня 2020 року № 23314/6/99-00-06-03-01-06 податковий спір не було вирішено, натомість скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Таким чином відповідна правова позиція була сформована Верховним Судом щодо можливості судового оскарження інших рішень контролюючого органу, ніж є предметом оскарження в цій справі, у зв`язку з чим не підлягає врахуванню під розгляду і вирішення спору, що виник між ОСОБА_1 та ДПС України.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція).

Згідно з пп. «в» п. 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки у випадку, зокрема, якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Підставою для винесення оскаржуваної вимоги є нарахування недоїмки з єдиного внеску згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18 червня 2020 року № .

Разом з тим ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/18033/20 за позовом ОСОБА_1 до ДПС України та Головного управління ДПС у м. Києві, в якій заявлені вимоги, зокрема, про зобов`язання ДПС України відмінити рішення від 18 червня 2020 року № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Згідно з абз. 3 ч. 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення податковим органом вищого рівня, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Оскільки недоїмка позивача зі сплати єдиного соціального внеску виникла згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 18 червня 2020 року № , яке станом на момент винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13 оскаржувалося в судовому порядку в межах справи № 640/18033/20, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що направлення такої вимоги було передчасним, адже відповідні грошові зобов`язання вважаються неузгодженими.

Колегія суддів враховує, що адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 640/18033/20 не містять прямої вимоги про визнання протиправним і скасування рішення від 18 червня 2020 року № , однак зі змісту позовної заяви, підстав позову і заявлених вимог вбачається, що звернення до суду спрямоване на захист прав платника єдиного внеску від необґрунтованого нарахування штрафних санкцій і пені саме внаслідок прийняття Головним управлінням ДПС у м. Києві рішення від 18 червня 2020 року № .

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 жовтня 2020 року № Ф-15579-13.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду від 05 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві привести у відповідність дані інформаційної системи органів доходів і зборів щодо відсутності заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та зняти з обліку платників єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування як особу, звільнену від сплати цього податку згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями.

Так, відповідна заборгованість обліковується в інформаційній системі органів доходів і зборів на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 18 червня 2020 року № . Зазначене рішення є предметом оскарження в іншій справі. Наявність чи відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені буде встановлена судом саме за результатами розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 640/18033/20.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що недоїмка, яка міститься в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , має статус неузгодженої, що виключає доцільність використання такого способу судового захисту як здійснення коригування інтегрованої картки платника податків шляхом виключення заборгованості з єдиного внеску.

Перевіряючи законність рішення суду в частині відмови у стягненні на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000 грн 00 коп., колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За висновками Верховного Суду, які були сформульовані у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, зобов`язана була зазначити обставини її завдання, у чому вона полягає та обґрунтувати її розмір.

За відсутності таких доводів суд позбавлена можливості встановити які саме з оскаржуваних дій відповідачів завдали їй шкоди та у якій мірі, визначити рівень негативних фізичних або психологічних наслідків для позивача, оцінити чи досягають вони рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що протягом трьох з половиною років вона, будучи людиною похилого віку, змушена терпіти приниження та свавілля з боку посадових осіб податкових органів, які нехтуючи рішеннями судів продовжують нараховувати їй штрафні санкції та пеню за несплату єдиного внеску. Позивач наголошує на тому, що ця боротьба завдає їй дуже тяжких душевних страждань, адже цинічна зневага до віку, законного права на пенсію, неможливість домогтися виконання рішення суду, відчуття незахищеності перед свавіллям бюрократів на державній службі, призвели до значного погіршення здоров`я, фізичного та психологічного стану.

Зазначені доводи вказують на те, що завдання моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язує саме із незаконним, на її думку, нарахуванням штрафних санкцій та пені. Водночас рішення Головного управління ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 18 червня 2020 року № є предметом оскарження в іншій справи - № 640/18033/20.

За таких обставин колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела наявності підстав для відшкодування моральної шкоди в рамках цієї справи.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ДПС України та Головного управління ДПС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 05 жовтня 2021 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 , ДПС України та Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Л.Т. Черпіцька