Справа № 640/33310/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОНДО ГРУП» - Васильчук Світлани Станіславівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОНДО ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві ВП про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОНДО ГРУП» (далі- позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві ВП (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.10.2020 № 0101;

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.10.2020 № 0101.

Позивач зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

31 травня 2021 року на електронну адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляд справи.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що на території України діють карантинні обмеження та з 24.02.2022 року в Україні оголошено військовий стан. Також, зазначено, щр представник позивача мешкає в Київській області де періодично відсутнє електропостачання, що унеможливлює його безпосередню участь шляхом використання системи «EasyCon» та зазначає про відсутність роботи дитячих садочків, оскільки в останньої донька (майже 3 роки), у зв`язку із зазначеним просить відклати розгляд справи на іншу дату (після початку роботи дитячих садочків).

Порядок відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Колегія суддів зазначає, що подане клопотання представника позивача про відкладення судового засідання призначеного до розгляду на 02.06.2022 року о 10 год. 10 хв. обґрунтоване тим, що на території України діють карантинні обмеження та з 24.02.2022 року в Україні оголошено військовий стан. Також, зазначено, що представник позивача мешкає в Київській області де періодично відсутнє електропостачання, що унеможливлює його безпосередню участь шляхом використання системи «EasyCon» та зазначає про відсутність роботи дитячих садочків, оскільки в останньої донька (майже 3 роки), у зв`язку із зазначеним просить відкласти розгляд справи на іншу дату (після початку роботи дитячих садочків).

З огляду на те, що розгляд зазначених в клопотанні справи не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що увалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 березня 2022 року об 09 год. 30 хв.

Та, повісткою - повідомленням від 26 січня 2022 року проінформовано про розгляд справи №640/33310/10.

Зазначене вище не заперечує заявником, що повістку повідомлення про призначення розгляду адміністративної справи на 24.03.2022 року на 09 год. 30 хв.

Відповідно до довідки від 11.04.2022 року зазначено, що розгляд апеляційної скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОНДО ГРУП» - Васильчук Світлани Станіславівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року не здійснювався відповідно до наказу від 07.03.2022 року №16 «Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану».

Повісткою - повідомленням від 23.05.2022 року проінформовано про розгляд справи №640/33310/10 02.06.2022 року об. 10 год. 10 хв.

Зазначену вище інформацію доведено до відома сторін шляхом відправлення повідомлення засобами електронного зв`язку на електронні адреси які знаходяться в матеріалах справи.

Окрім вище зазначеного, заявником, що повістку - повідомлення про призначення розгляду адміністративної справи на 02.06.2022 року на 10 год. 10 хв., передано представнику шляхом телефонограми на особистий номер представника позивача, що знаходиться в матеріалах справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 13 жовтня 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі акта перевірки №08/26-15-07-01-01/41212299 від 08.09.2020, винесено наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- №0101, яким позивачу за порушення п.п.44.1, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, 200.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 1 318 183,00 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 1 054 546,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 263 637,00 грн;

- №0101, яким позивачу за порушення п.п.44.1, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, 200.1 Податкового кодексу України зменшено розмір від`ємного значення ПДВ за червень 2020 року в сумі 1 128 856,00 грн.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю вказаних ППР позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту

Згідно пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 200.1 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Поряд з цим, згідно абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, формування податкового кредиту з податку на додану вартість має бути фактично здійснене і підтверджене належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Передумовою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про безтоварність (фіктивність) господарських операцій між позивачем і: 1) ТОВ «ТРАССІР УА» в рамках договору №11/04-20 від 27.04.2020; 2) ТОВ «Смарт Профіт» в рамках договору №24/1-20/06 від 02.06.2020; 3) ТОВ «Євролек» в рамках договору №03/05-20 від 28.05.2020; 4) ТОВ «ГК Оріон» в рамках договору №0804-2020 від 08.04.2020.

В той же час, згідно пояснень позивача, між ним і:

1) Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації укладено договір від 21.04.2020 №525/2020 та додаткову угоду до нього від 24.06.2020 №1, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UA-2020-03-16-002484-a; договір від 21.04.2020 №524/2020 та додаткову угоду до нього від 24.06.2020 №1, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UA-2020-03-16-002511-а; договір від 21.04.2020 №526/2020 та додаткову угоду до нього від 24.06.2020 №1, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UА-2020-03-16-002524-а; договір від 21.04.2020 №527/2020 та додаткову угоду до нього від 24.06.2020 №1, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UA-2020-03-16-002531-a;

2) Управлінням освіти, молоді та спорту Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації укладено договір від 30.03.2020 №99 та додаткові угоду до нього, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UA-2020-02-17-001207-b;

3) Управлінням освіти, молоді та спорту Подільської районної в місті Києві державної адміністрації укладено договір від 01.06.2020 №155, оскільки ТОВ «ТОНДО ГРУП» визначено переможцем тендерної закупівлі за бюджетний рахунок №UA-2020-04-17-003012-а.

К встановлено матеріалами справи, що ля належного виконання умов укладених догорів з Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Управлінням освіти, молоді та спорту Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Управлінням освіти, молоді та спорту Подільської районної в місті Києві державної адміністрації ТОВ «ТОНДО ГРУП» закуповувало необхідні товари та залучало до виконання послуг спірних субпідрядників, а саме: ТОВ «ТРАССІР УА», ТОВ «Смарт Профіт», ТОВ «Євролек», ТОВ «ГК Оріон».

За таких обставин, з метою правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 05.08.2021 витребував у Управлінь освіти, молоді та спорту Святошинської, Солом`янської, Подільської районних в місті Києві державних адміністрацій:

- письмові пояснення та документи на їх підтвердження з приводу того, чи дійсно ТОВ «Тондо Груп» залучались ТОВ «ТРАССІР УА», ТОВ «Смарт Профіт», ТОВ «Євролек», ТОВ «ГК Оріон», як субпідрядники, для виконання робіт по зазначеним в даній ухвалі договорам, укладеним за наслідками тендерних закупівель;

- якщо ТОВ «ТРАССІР УА», ТОВ «Смарт Профіт», ТОВ «Євролек», ТОВ «ГК Оріон», як субпідрядники, залучались ТОВ «Тондо Груп» до виконання тендерних договорів, надати документи, якими було узгоджено залучення субпідрядника, а також документи, якими узгоджено об`єми робіт, що фактично виконувались не позивачем, а спірними субпідрядниками.

З листа від 26.08.2021 №10652-1205 Управління освіти Подільської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено те, що за інформацією, наданою ТОВ «Тондо Груп» в листі від 21.04.2020 №1326, субпідрядні організації для виконання робіт по договору №155 від 01.06.2020 не залучались.

Аналогічні за змістом листи надійшли від Управлінь освіти Святошинської і Солом`янської РДА.

На підставі вище зазначеного та у зв`язку із тим, що позивачем не спростовано зазначене вище суд першої інстанції дійшов до висновку, що фактично роботи на користь первісних замовників - вказаних вище Управлінь освіти виконувались безпосередньо позивачем. Отже, на думку суду, з метою неправомірного формування податкового кредиту, виконання даних робіт і постачання матеріалів були виключно документально оформлені між позивачем і спірними контрагентами без реалізації їх виконання.

Оскільки окрім документального оформлення виконання спірними контрагентами робіт і поставки матеріалів, адміністративна справа не містить жодних належних і допустимих доказів того, що фактично роботи та матеріали для їх виконання були поставлені контрагентами позивача на користь Управлінь освіти, суд приходить до висновку про відсутність об`єктів оподаткування по спірним господарським операціям, внаслідок чого, позивач не має права на податковий кредит, а спірні ППР є цілком правомірними та скасуванню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОНДО ГРУП» - Васильчук Світлани Станіславівни - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк