Справа № 240/20805/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/20805/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають у зменшень при нарахуванні належного йому розміру середнього заробітку;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь залишок невиплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48974,47 грн.

Аргументуючи заявлені вимоги, позивач вказав, що рішенням суду зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.04.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій - 28.05.2021, що складає 401 днів затримки розрахунку при звільненні, втім відповідачем здійснено нарахування лише частини належного середнього заробітку у розмірі 49835,94 грн.

Виплату середнього заробітку вважає здійснено Військовою частиною у неповному розмірі, чим порушено його права на належний соціальний захист.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив на позов до суду не надходив.

Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка має назву військового часу польова пошта НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 21.04.2017 №83 позивача звільнено з військової служби та з 21.04.2017 виключено зі списків особового складу частини.

На день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 позивач не отримав в повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме: грошову компенсацію за не використані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2016-2017 роки.

Фактична виплата відповідачем грошової компенсації за не використані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки у сумі 4176,62 грн була здійснена 28.05.2021.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року за справою № 240/6398/20, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.04.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а саме: 28.05.2021.

На виконання вказаного судового рішення 20.08.2021 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача середній заробіток у розмірі 49835,94 грн, що підтверджується банківською випискою, яка міститься в матеріалах справи.

Однак позивач не погоджуючись із отриманим розміром середнього заробітку та вважаючи, що виплата такого здійснена не у повному обсязі звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом третім пункту 3 Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

За приписами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За відомостями викладеними у довідці Військової частини НОМЕР_1 №54/575 від 15.06.2021 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 246,41 грн, з розрахунку: 7268,96 грн (грошове забезпечення за лютий) + 7296 грн (грошове забезпечення за березень)/59 кількість календарних днів (28+31).

При цьому, як вище зазначалося, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року за справою № 240/6398/20, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.04.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а саме: 28.05.2021 (що підтверджується банківською випискою, яка міститься в матеріалах справи).

Зазначене рішення набрало законної сили 04.12.2020, однак компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій позивачу виплачено 28.05.2021.

Отже, тривалість затримки повного розрахунку з позивачем становила 403 календарних днів (з 22.04.2020 по 27.05.2021).

Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні становить 99303,23 грн (403 календарний день х 246,41 грн.).

Однак, слід зауважити, що у порівнянні з виплаченою із затримкою сумою коштів в розмірі 4176,62 гривень, з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 99303,23 грн, адже така істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, встановлений ст. 117 КЗпП України, не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

У постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18 (адміністративне провадження № К/9901/2118/19) Верховний Суд сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Отже, істотність частки невиплаченої суми у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить 4% (4176,62 гривень (сума компенсації за невикористану відпустку): 99303,23 гривень (сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати)х100 = 4,2

Таким чином, суд вважає, що Військовою частиною, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, при нарахуванні середнього заробітку правомірно дотримано принципу розумності, справедливості та співмірності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 03 червня 2022 р.