Справа № 522/5503/22
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/5503/22
Провадження №2-а/522/188/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Семешиної Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 11.05.2022 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №152 від 08.04.2022 року про примусове повернення в країну походження.

В обґрунтування позову представник позивача, посилався на те, що 08.04.2022 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №152 про примусове повернення в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.04.2022 року, яке викладено на українській мові та на якому є запис про його отримання позивачем 08.04.2022 р. та в графі про перекладача написано на російській мові «не нужен». Позивач зазначає, що дійсно він таке рішення отримав, проте не міг прочитати його зміст та зрозумів його тільки після звернення за правовою допомогою, оскільки українською мовою не володіє, а володіє лише російською мовою. На думку представника позивача, позивач не розумів значення дій міграційної служби, прийнятого рішення та наслідків на момент складання вказаного рішення, оскільки воно складено мовою, якою позивач не володіє. Рішенням від 08.04.2022 р. примусово повернуто позивача до країни походження терміном до 09.04.2022 р., однак суб`єктом владних повноважень для процедури виїзду позивача була встановлена лише одна доба, що є недостатнім для забезпечення виконання рішення, оскільки не враховано, що станом на прийняття рішення в країні введено воєнний стан, що суттєво ускладнює виїзд позивача.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 26.05.2022 року.

26.05.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Державної міграційної служби України в Одеській області. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити за обставин, викладених у відзиві на позов, посилався на те, щоспівробітником ГУ ДМС України в Одеській області 08.04.2022, під час проведення оперативно-профілактичних заходів по вул. Преображенська у м. Одесі, виявлено громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та запрошено останнього до приміщення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса. В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень та інформації з системи, які перетинають державний кордон встановлено, що позивач прибув на територію України 20.10.2020 легально, через КПП «Кучурган» за паспортним документом громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміномдії з 19.07.2018 до 18.07.2028, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього не має, порушив правила перебуванняіноземців в Україні, а самеухиливсявідвиїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Станом на 08.04.2022 позивач на території України перебуває незаконно. Посилався на те, що її рішення є законним та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

У судове засідання 26.05.2022 року були присутні представник позивача адв. Бабчук С.Я. та представник відповідача Саркісян А.Р., розгляд справи відкладений за клопотання представника позивача для ознайомлення з наданим відзивом на 31.05.2022 року.

У судове засідання 31.05.2022 року представник позивача - адв. Бабчук С.Я. не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомив. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також просив суд в частині позовних вимог щодо скасування рішення №152 від 08.04.2022 року про примусове повернення в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити, в частині про заборону в`їзду на територію України терміном на три роки просив передати за підсудністю до Окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 01.06.2022 року передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 у частині вимог (2 частина прохальної частини) пред`явлених до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №152 від 08.04.2022 року про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних обставин.

Предметом позовних вимог є визнання протиправним та скасування рішення №152 від 08.04.2022 року про примусове повернення в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

У силу вимог ст.26 наведеного Закону Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян затвердженої постановою КМУ від 24.10.2002 № 1565 (далі Угода) громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2015 року № 884 (далі Порядок) громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

З урахуванням вищенаведеного вбачається, що громадяни Азербайджану можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів.

Під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 08.04.2022 року співробітником ГУ ДМС України в Одеській області під час проведення оперативно профілактичних заходів по вул. Преображенська у м. Одесі, виявлено громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та запрошено останнього до приміщення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

У результаті проведеної перевірки працівниками міграційної служби наявних документів та відібраних пояснень у позивача та інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон було встановлено, що громадянин Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 20.10.2020 легально, через КПП «Кучурган» за паспортним документом громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії з 19.07.2018 до 18.07.2028.

Між тим, на час перевірки вбачається, що громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України знаходиться незаконно, оскільки передбачений законом дозволений строк його перебування на території України закінчився, з метою продовження строку перебування останній не звертався. Зазначені відомості позивачем не оспорюються.

08.04.2022 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №152 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.04.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з цим рішенням був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис від 08.04.2022р. (а.с.16) та запис про те.що в перекладачі він не потребує та від виконання рішення не відмовляється.

08.04.2022 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, стосовно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007943 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.04.2022 року ПН МОД № 008009 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу у розмірі 1700 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з дійсним позовом.

Із урахуванням того, що позивач прибув на територію України 20.10.2020 року, строк його законного перебування на території України закінчився 18.01.2021 (90 днів від дня контролю).

У визначений термін 18.01.2021 року громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України не виїхав. При цьому, суд вбачає, що позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України з заявою про продовження терміну свого перебування, або про оформлення посвідки на тимчасове або постійне проживання в Україні, чи про оформлення статуса біженця, тобто з 2020 року по теперішній час не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Таким чином судом встановлено, що позивач на території України станом на 08.04.2022 року знаходиться незаконно, без відповідних дозвільних документів.

Позивача було виявлено 08.04.2022, коли останній перетнув державний кордон України 08.04.2022 через пункт пропуску «Староказаче» (Білгород-Дністровський район Одеської області) в напрямку Республіки Молдова, отже позивач в порушення міграційного законодавства ухилявся від виїзду за межі території України протягом всього часу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія та номер паспорту НОМЕР_1 добровільно виконав зазначене рішення відповідача та 08.04.2022 року покинув територію України через пункт пропуску «Староказаче» (Білгород-Дністровський район Одеської області) в напрямку Республіки Молдова, про що свідчить інформаційна довідка системи Аркан за період з 12.05.2017 по 12.05.2022 р. (а.с.47) та довідка Адміністрації державної прикордонної служби України від 20.05.2022 року 09:35:09. (а.с.61)

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкції) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу І Інструкції - іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення .

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Отже, виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України законодавством не передбачено.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 18.01.2021 року, проживав без документів на право проживання в Україні, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Позивач за жодною із конвенційних ознак (визначення статусу біженця) в країні походження не переслідувався, за таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Згідно матеріалів справи встановлено, що позивач прибув 20.10.2020 року на території України через легально через КПП «Кучурган» за паспортом громадянина Республіки Азербайджану для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії до 18.07.2028 р.

Згідно матеріалів позову, представник позивача вказує, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача, чим порушило його права.

Твердження представника позивача щодо нібито оголошення позивачу рішення № 152 про примусове повернення в країну походження від 08.04.2022 року без перекладача, не знайшли своє підтвердження, оскільки в матеріалах справи наявна розписка (а.с.16), яка долучена до оскаржуваного рішення, згідно якої позивач не відмовляється від виконання зазначеного рішення, другий примірник рішення отримав, перекладача не потребує. Також про зрозумілість йому рішення відповідача вбачається і його дії добровільного виконання такого рішення та перетину кордону України, та про обізнаність щодо такого рішення ще 08.04.2022р.

Зміст усіх матеріалів особової справи були роз`яснені позивачу відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» з особою, яка не розуміє державної мови, працівник державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

Те, що позивачу було зрозуміло прийняте відповідачем рішення свідчить також і той факт, що позивач таке рішення виконав .

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п. 2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення ГУДМС України в Одеській області № 152 від 08.04.2022 року про примусове повернення позивача в країну походження відсутні.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 295, 297, 382 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №152 від 08.04.2022 року про примусове повернення в країну походження відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.06.2022 року.

Суддя Л.В. Домусчі