Справа № 640/1050/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1050/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Укрнафта» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Офісу великих платників податків ДПС, у якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 № та від 04.10.2018 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2021 замінено первинного відповідача - Офіс великих платників податків ДПС його процесуальним правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Офіс великих платників податків ДПС неправомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкцій на загальну суму 99077632,47 гривень у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань з податку на додану вартість (ПДВ) за звітні періоди: березень - квітень 2018 року, оскільки позивач своєчасно декларував та сплачував у повному обсязі грошові зобов`язання з ПДВ за наведені податкові (звітні) періоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення (форма «Ш») Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04.10.2018 № та від 04.10.2018 № .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.04.2022.

Розгляд апеляційної скарги 06.04.2022 не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2022 року № 16 "Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану".

У зв`язку з тим, що розгляд справи 06.04.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 01.06.2022 у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків ДПС було проведено камеральну перевірку позивача щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за звітні періоди, задекларовані податковими деклараціями за березень 2018 року (від 20.04.2018 № ) та за квітень 2018 року (від 21.05.2018 № ), за результатами якої складено акт від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390.

Згідно з висновками акта від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, що виявилось у несвоєчасній сплаті самостійно визначених податкових зобов`язань за результатами декларування податку на додану вартість за звітні періоди, задекларовані податковими деклараціями за березень 2018 року (від 20.04.2018 № ) та за квітень 2018 року (від 21.05.2018 № );

- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що виявилось у несвоєчасній сплаті самостійно визначених податкових зобов`язань за результатами декларування податку на додану вартість за звітні періоди, задекларовані податковими деклараціями за березень 2018 року (від 20.04.2018 № ) та за квітень 2018 року (від 21.05.2018 № ).

На підставі акта перевірки від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390, Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018:

- № , яким застосовано штраф у розмірі 20% на загальну суму 68664835,94 грн.;

- № , яким застосовано штраф у розмірі 10% на загальну суму 30412796,53 грн.

Позивачем подано скаргу на відповідні податкові повідомлення-рішення. Рішенням Державної фіскальної служби України від 14.12.2018 № 40494/6/99-99-11-06-01-25, податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 залишено без змін, а скаргу ПАТ «Укрнафта» без задоволення.

Незгода позивача із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями зумовила звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, суми коштів, які ПАТ «Укрнафта» сплачувало на виконання грошових зобов`язань з податку на додану вартість, задекларованих на підставі податкових декларацій (розрахунків) від 20.04.2018 № (за березень 2018р.), від 21.05.2018 № (за квітень 2018р.), відповідач не мав права на підставі пункту 87.9 статті 87 ПК України, самостійно спрямовувати їх у рахунок погашення інших грошових зобов`язань (відмінних від задекларованих), а саме грошових зобов`язань, які були задекларовані ПАТ «Укрнафта» за вищенаведеними податковими розрахунками з ПДВ за січень 2018, за лютий 2018, за уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2017, за січень 2018, за лютий 2018 та які були нараховані на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 26.03.2018, № від 19.12.2017 та № від 12.04.2018, оскільки на дати сплати грошових зобов`язань з ПДВ за березень, квітень 2018 року вищеперераховані грошові зобов`язання (тобто зобов`язання відмінні від задекларованих за березень та квітень 2018) податкового боргу формувати не могли, тому, контролюючий орган безпідставно самостійно зараховував кошти, сплачені ПАТ «Укрнафта» на виконання зобов`язань, визначених податковими деклараціями з ПДВ за березень та квітень 2018 року, в рахунок інших зазначених вище грошових зобов`язань. Також, судом встановлено, що відповідач провів камеральну перевірку з тих самих питань двічі, що нормами ПК України не допускається.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк не було враховано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах чинного законодавства. Відповідач виокремлює зарахування коштів, сплачених ПАТ «Укрнафта» для погашення узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення. Можливість зарахування податковим органом сум сплаченого платником податку податкового боргу в рахунок заборгованості періодів, що існували (виникли) раніше незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, передбачена пунктом 87.9 статті 87, пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України. Як наслідок, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).

Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

У силу норм підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до положень пункту 49.1 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Так, за підпунктами 49.18.1 - 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Згідно із пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, пунктом 57.3 статті 57 ПК України, визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачем було подано до контролюючого органу звітні податкові декларації: від 20.04.2018 № за березень 2018 (зареєстрована 20.04.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 389129173,00 гривень; від 21.05.2018 № за квітень 2018 (зареєстрована 21.05.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 360811381,00 гривень.

Пунктом 203.2. статті 203 ПК України, передбачено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно, сплата задекларованих грошових зобов`язань з ПДВ за березень 2018р. повинна була відбутися не пізніше 27.04.2018; сплата задекларованих грошових зобов`язань з ПДВ за квітень 2018р. повинна була відбутися не пізніше 30.05.2018р.

За даних обставин, сплата позивачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2018 здійснювалась у період з 13.03.2018 по 23.04.2018; сплата позивачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за квітень 2018 здійснювалась у період з 12.04.2018 по 24.05.2018, з огляду на що, підтверджується своєчасність виконання позивачем грошових зобов`язань з ПДВ за вищевказані податкові (звітні) періоди.

Проте, за позицією податкового органу, вказані кошти (сплачені позивачем вчасно) мали бути зараховані у рахунок погашення податкового боргу за попередні періоди, тож, дослідженню підлягає правомірність зарахування відповідачем сплачених позивачем коштів в рахунок погашення інших зобов`язань, відмінних від задекларованих.

Так, сплачені позивачем кошти зараховувались в погашення грошових зобов`язань, які обліковувались за ПАТ «Укрнафта» станом на 01.04.2018, станом на 29.04.2018 та станом на 29.05.2018.

Згідно з надаю відповідачем інформацією щодо зарахування сплачених грошових зобов`язань ПАТ «Укрнафта» з податку на додану вартість за період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (що є викопіюванням із інтегрованій картки платника), сплачені позивачем кошти самостійно зараховувались контролюючим органом в погашення інших грошових, відмінних від задекларованих, грошових зобов`язань з ПДВ за березень та квітень 2018 року. Ці обставини також підтверджуються інформацією із додатку № 1 до письмових пояснень відповідача від 14.05.2021.

Тож, платежі, які позивач здійснював у рахунок погашення грошових зобов`язань з ПДВ за березень, квітень 2018р., відповідач самостійно скеровував у погашення інших грошових зобов`язань, які були задекларовані за податковими розрахунками з ПДВ за січень 2018 (податкова декларація № від 20.02.2018), за лютий 2018 (податкова декларація № від 20.03.2018), за березень 2018 (податкова декларація № від 20.04.2018); за уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2017 (уточнюючий розрахунок № від 26.03.2018), за січень 2018 (уточнюючий розрахунок № від 21.05.2018), за лютий 2018 (уточнюючий розрахунок № від 20.04.2018); та нараховані на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 26.03.2018, № від 19.12.2017 та № від 12.04.2018.

У той же час, судом першої інстанції було встановлено, що податкова декларація № за січень 2018 року, якою позивачем самостійно визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 355163460,00 гривень, була зареєстрована контролюючим органом 20.02.2018. Сплата позивачем визначених нею грошових зобов`язань здійснена у період з 10.01.2018 по 28.02.2018. Податкова декларація № за лютий 2018, якою позивачем самостійно визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 378127375,00 гривень, була зареєстрована контролюючим органом 20.03.2018. Сплата позивачем визначених нею грошових зобов`язань здійснена у період з 02.02.2018 по 28.03.2018. Податкова декларація № за березень 2018, якою позивачем самостійно визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 389129173,00 гривень була зареєстрована контролюючим органом 20.04.2018. Сплата позивачем визначених нею грошових зобов`язань здійснена у період з 13.03.2018 по 23.04.2018. Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № за листопад 2017 зареєстрований контролюючим органом 26.03.2018. Сплата позивачем визначених ним грошових зобов`язань та самостійно нарахованої штрафної санкції здійснена 22.03.2018. Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № за січень 2018 зареєстрований контролюючим органом 21.05.2018. Сплата позивачем визначених ним грошових зобов`язань та самостійно нарахованої штрафної санкції здійснена 11.05.2018. Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № за лютий 2018 зареєстрований контролюючим органом 20.04.2018. Сплата позивачем визначених ним грошових зобов`язань та самостійно нарахованої штрафної санкції здійснена 04.04.2018.

Щодо самостійного погашення відповідачем грошових зобов`язань позивача, нарахованих на підставі вищезазначених податкових повідомлень - рішень від 19.12.2017, від 26.03.2018 та від 12.04.2018, слід врахувати, що податковим органом 26.03.2018 було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% за затримку сплати грошового зобов`язання за платежем: « 59 податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)». Не погоджуючись із цим податковим повідомленням-рішенням позивач, у порядку статті 56 Податкового кодексу України, оскаржив його у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка залишила скаргу без задоволення. Позивач оскаржив його у судовому порядку, звернувшись 09.07.2018 із позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, який ухвалою від 13.07.2018 відкрив провадження у справі № 826/10550/18. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021 провадження у справі № 826/10550/18 закрито у зв`язку з відмовою від адміністративного позову.

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби 19.12.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Н» за № , яким застосовано до ПАТ «Укрнафта» низку штрафних (фінансових) санкцій за затримку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, всього у розмірі 3325,50 гривень. Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 15.03.2018 № 9025/6/99-99-11-03-01-25, зазначене податкове повідомлення-рішення було залишено без змін. Позивач оскаржив його у судовому порядку, звернувшись 04.04.2018 із позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, який рішенням від 02.03.2020 у справі № 826/5534/18 визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017 у частині застосованих штрафних санкцій на суму 3325,50 гривень. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2021 у справі № 826/5534/18 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, враховуючи те, що позивач оскаржив в адміністративному й потім у судовому порядку податкові повідомлення-рішення № від 26.03.2018, № від 19.12.2017, починаючи із дати їх прийняття, вони вважались неузгодженими, а відтак не могли формувати у ПАТ «Укрнафта» податковий борг.

Щодо сплати грошових зобов`язань на суму 4154,04 гривень, визначених на підставі податкового повідомлення-рішення № від 12.04.2018 (форма «Н»), судом першої інстанції було встановлено, що позивач сплатив їх самостійно та своєчасно - у десятиденний строк, як це передбачено нормами пункту 57.3 статті 57 ПК України. Сплата підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 19.04.2018 № 5080-П18. Натомість, доводи апеляційної скарги не містять обставин та підтверджень зворотному.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суми коштів, які ПАТ «Укрнафта» сплачувало на виконання грошових зобов`язань з податку на додану вартість, задекларованих на підставі податкових декларацій (розрахунків) від 20.04.2018 № (за березень 2018р.), від 21.05.2018 № (за квітень 2018р.), відповідач не мав права на підставі пункту 87.9 статті 87 ПК України, самостійно спрямовувати їх у рахунок погашення інших грошових зобов`язань (відмінних від задекларованих), а саме, грошових зобов`язань, які були задекларовані ПАТ «Укрнафта» за вищенаведеними податковими розрахунками з ПДВ за січень 2018, за лютий 2018, за уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2017, за січень 2018, за лютий 2018 та які були нараховані на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 26.03.2018, № від 19.12.2017 та № від 12.04.2018, оскільки на дати сплати грошових зобов`язань з ПДВ за березень, квітень 2018 року вищеперераховані грошові зобов`язання (тобто зобов`язання відмінні від задекларованих за березень та квітень 2018) податкового боргу формувати не могли.

Відтак, цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо того, що контролюючий орган безпідставно самостійно зараховував кошти, сплачені ПАТ «Укрнафта» на виконання зобов`язань, визначених податковими деклараціями з ПДВ за березень та квітень 2018 року, в рахунок інших зазначених вище грошових зобов`язань, що дає підстави для висновку про відсутність факту несвоєчасної сплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за березень та квітень 2018 року, як наслідок, відсутні підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій, а тому, податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 № та від 04.10.2018 № підлягають скасуванню, як протиправні з наведених вище підстав.

Інші обставини та обґрунтування не впливають на висновок про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Тож, позовні вимоги підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 01.06.2022.