Справа № 160/22250/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, з урахуванням заяви про зміну підстав позову шляхом їх доповнення, в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 15.03.2021 року позивача виведено зі штату Дніпропетровської обласної прокуратури, видано наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 718к від 15.03.2021 року, яким визначено робоче місце прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та з означеної дати позивачу виплачувався оклад у розмірі 5660,00 грн. та надбавка за вислугу років з розрахунку від посадового окладу.
На думку позивача, виведення 15.03.2021 року зі штату Дніпропетровської обласної прокуратури, які в межах Закону № 113 не отримали рішення про успішне проходження атестації, та тим самим зменшення їм заробітної плати, напряму суперечить вимогам ст. 6 Угоди про асоціації та підриває принципи стабільності і дієвості демократичних інституцій, верховенства права та поваги до прав людини і основоположних свобод.
Також, зазначено, що немає жодного рішення, яким було б визначено зменшення заробітної плати, тому різниця між заробітною платою, яка повинна була виплачуватись відповідно до вимог Закону України Про прокуратуру незаконно виведеному поза штат позивачу, та фактично виплаченими сумами підлягає стягненню в судовому порядку.
В позовних вимогах позивач зазначає про безпідставне не отримання вихідної допомоги при звільнені, що є підставою для звернення до суду з відповідною вимогою та вимогою про стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження,
Прокуратурою Дніпропетровської області надано до суду відзив, в якому зазначено, що прокуратура заперечує проти задоволенні позовних вимог , оскільки Законом №1697-УІІ (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ) та Законом №113-ІХ передбачено оплату праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих і військових прокуратур, які не пройшли атестацію, відповідно до постанови № 505, а тому будь-яка протиправність дій або бездіяльність з боку Дніпропетровської обласної прокуратури щодо позивача відсутня, що спростовує доводи позивача та унеможливлює покладення на Дніпропетровську обласну прокуратуру обов`язку здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 .
Прийняття окремої постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 Про умови оплати праці прокурорів передбачало розмежування оплати праці саме для тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію та можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур або які взяли участь у відкритому конкурсі на вакантні посади в Офісі Генерального прокурора, обласні чи окружні прокуратури, про що вказано у пояснювальній записці до цієї постанови.
У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Представником позивача на адресу суду надана відповідь на відзив, де зазначено, що різниця між заробітною платою, яка повинна була виплачуватись згідно з вимогами Закону України Про прокуратуру незаконно виведеному поза штат позивачу, та фактично виплаченими сумами, підлягає стягненню в судовому порядку, оскільки Закон №113 не є законом про прокуратуру і ним не вносились зміни до Закону України Про прокуратуру, тому останній не може встановлювати розмір посадового окладу прокурора. Крім того, заробітна плата прокурора не може встановлюватись постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505. Позивач зазначає, що в системі органів прокуратури не передбачено можливості перебування прокурора поза штатом, а оскільки з 15.03.2021 року сформовані окружні прокуратури, то усі прокурори повинні бути зараховані до штату і отримувати заробітну плату у встановленому Законом розмірі. Разом з тим, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-УІІ та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні питання стосовно виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 з 26.12.2013 по 22.10.2021 працював у органах прокуратури України, з 15.12.2015 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області.
Позивач складав іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та через незадовільний стан здоров`я та технічні причини (неналежно працювала комп`ютерна техніка) набрав 91 бал.
ОСОБА_1 звернувся з відповідними заявами до кадрової комісії, якими повідомив про наявність проблем з комп`ютерною технікою, на якій проводилось тестування, що вплинуло на результати іспиту.
Третьою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за результатами засідання було складено протокол № 11, яким було ухвалено рішення відповідно до п.7 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації призначити нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички для ОСОБА_1 оскільки технічні причини могли негативно вплинути на об`єктивний результат її тестування (голосували за - одноголосно).
З 15.03.2021 позивача було виведено зі штату Дніпропетровської обласної прокуратури та Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 718к від 15.03.2021 визначено робоче місце позивача - прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області.
З 15.03.2021 позивач отримує оклад у розмірі 5660,00 грн. та надбавку за вислугу років з розрахунку від посадового окладу.
П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за результатами засідання було винесено рішення №205 про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення п`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) обґрунтовано тим, що, керуючись пунктами 13, 16, 17 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, пунктом 6 розділу 1, пунктами 5, 6 розділу III Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (далі - Порядок), враховуючи, що прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрала 91 бал, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, встановленого наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 07.10.2020 № 474 Про встановлення прохідного бала для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а також оприлюднення зразка тестових питань (завдань) та правил складання іспиту вона не допускається до етапу проходження співбесіди та припиняє участь в атестації.

У зв`язку з цим, п`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих прокурор) зроблено висновок, що прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3321к від 19.10.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури) з 22.10.2021.

Позивач не погодився з сумами виплат при звільненні та розміром заробітної плати з 15.03.21 про 22.10.21 року, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам сторін, суд зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

14.10.2014 прийнято Закон України №1697-VII "Про прокуратуру" (далі-Закон №1697-VII, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності 15.07.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці (ч. 2 ст. 81 Закону №1697-VII.

Згідно ч. 3 ст. 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом, зокрема, прокурора регіональної прокуратури - 1,2 (п.1 ) ч. 4 ст. 81 Закону №1697-VII).

Таким чином, починаючи з 15.07.2015 відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались відповідно розміри посадових окладів працівників прокуратури, що не заперечується представником відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 8, 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі-Закон №108) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частиною дев`ятою статті 81 Закону №1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що кореспондується із положеннями ст.ст. 89 і 90 вказаного Закону №1697-VII, відповідно, фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України; фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Та, зокрема, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності з 01.01.2015) внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 505) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (пункти 6 постанови Кабінету Міністрів України №505).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", а саме пунктом 3 додатки 1, 2 і 7 до постанови викладено в такій редакції, зокрема, відповідно до Додатку 7 Схеми посадових окладів працівників місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та прирівняних до них прокуратур визначено посадовий оклад до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 для прокурора прокуратури у розмірі 5660 грн. Таким чином, з 30.08.2017 посадовий оклад прокурора прокуратури визначено у розмірі 5660 грн.

Як було зазначено вище, згідно з ч. ч. 3 та 4 ст. 81 Закону №1697-VII (в редакції від 20.03.2020) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних і місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до обласної чи окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (зі змінами)).

Таким чином, саме нормами Закону №113-ІХ визначено, що до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окружні прокуратури розпочали роботу з 15.03.2021 відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 №40.

Законом України від 19.09.2019 №113-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі по тексту - Закон України від 19.09.2019 №113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до Закону №1697.

У частині 1 статті 7 Закону України №1697-VІІ слова регіональні та місцеві замінено відповідно на обласні та окружні, а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.

Отже, статтею 15 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ зазначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ).

Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, починаючи з 25.09.2019 (дата набрання чинності Закону № 113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому статтею 81 Закону № 1697-VІІ, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому в свою чергу мало передувати переведення до таких окружних прокуратур після проходження відповідної атестації.

Крім того, проведення атестації прокурорів визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що оплата праці прокурорів, які до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури відповідно, працювали в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах або військових прокуратурах, здійснюється відповідно до вимог Закону № 113-ІХ, які мають відсилочну норму, яка передбачає застосування до спірних правовідносин положення постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою на час виникнення спірних відносин була постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015, № 1013 від 09.12.2015, №657 від 30.08.2017.

Суд зазначає, що Закон України № 113-ІХ є чинним, неконституційним не визнавався, а тому підлягає застосуванню в спірних відносинах.

Оскільки відсутнє рішення про успішне проходження атестації позивачем, то відповідно не вирішувалося питання про його переведення до окружної прокуратури, позивач проходив публічну службу у місцевій прокуратурі.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 718к від 15.03.2021 визначено робоче місце позивача прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області.

Водночас, стаття 81 Закону №1697-VІІ у редакції, що діяла в період з 26.03.2020, не містить в собі положень, які б визначали розмір посадового окладу для працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Відповідно, з відновленням дії статті 81 Закону №1697-VІІ правове становище позивача залишилося незмінним.

Єдиною нормою закону, яка регулює питання оплати праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур, є абзац 3 пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, який, свою чергу, передбачає, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Суд зазначає, що переведення прокурорів, зокрема, до обласних та окружних прокуратур, обумовлено проходженням ними атестації, а відтак і оплата праці передбачена, статтею 81 Закону №1697-VІІ, стосується саме працівників обласних та окружних прокуратур, які пройшли атестацію, передбачену Законом №113-ІХ, в той час як оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505. Лише після успішного проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур, заробітна виплата виплачується у розмірі, визначеному статтею 81 Закону №1697-VІІ.

З аналізу правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають підстави оплати праці, вбачається, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Оскільки, Закон № 113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин, а тому стаття 81 Закону №1697-VII, не може бути застосовна у розв`язанні спірних правовідносин щодо оплати праці прокурора регіональної або місцевої прокуратури, який не пройшов атестацію.

Використовуючи принцип верховенства права, можна зробити висновок, що до спірних правовідносин застосованим є пункт 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, оскільки він передбачає оплату праці прокурорів, які не пройшли атестацію та працюють в регіональній або місцевій прокуратурі, і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно з правилами конкуренції правових норм, має перевагу над загальним Законом № 1697-VII.

Наведене вище доводить, що у період з 15.03.2021 року по 22.10.2021 року відповідач правомірно під час нарахування і виплати позивачу заробітної плати та інших виплат керувався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (зі змінами і доповненнями) та не порушив право позивача на оплату праці.

При цьому, наявність рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, не спростовує висновків суду, оскільки безпосередньо положення Закону № 113-ІХ, а не Бюджетний кодекс України (норма якого визнана неконституційною згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020), передбачає оплату праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, яка на даний час є чинною.

Таким чином, будь-яка протиправність дій або бездіяльність з боку Дніпропетровської обласної прокуратури щодо позивача по суті позовних вимог відсутня, що спростовує доводи позивача та унеможливлює покладення на Дніпропетровську обласну прокуратуру обов`язку здійснити перерахунок заробітної плати у іншому розмірі ОСОБА_1 за період з 15.03.2021 по 22.10.2021 року.

Стосовно стягнення вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати, суд зазначає наступне.

Порядок розгляду трудових спорів деяких категорій працівників визначено статтею 222 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Таким чином, особливості розгляду трудових спорів зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії регулюються спеціальним Законом №1697-VII.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (Закон №113-IX), який оприлюднено, зокрема, в газеті Голос України 24 вересня 2019 року №182, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

При цьому, згідно з пунктом 6 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру (Закон №1697-VII).

Крім того, Законом №113-IX доповнено статтю 40 Кодексу законів про працю України та уточнено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Також, частиною п`ятою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Такими законами є Закон України Про прокуратуру № 1697-VII та Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (Закон №113-IX).

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (ст. 44 Кодексу законів про працю України).

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач за жодною з підстав зазначених в ст. 44 Кодексу законів про працю України, не звільнявся.

Законами, що регулюють статус прокурорів, умови і підстави звільнення їх з посади є Закон № 1697-VII і Закон № 113-ІХ. Тож, з дня набрання чинності Законом № 113-ІХ, а саме з 25 вересня 2019 року, особливості застосування до прокурорів, зокрема, встановлюються Законом № 1697-VII. І саме цей Закон, а не КЗпП, поширюється на спірні правовідносини між позивачем та відповідачем.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що відповідач мав застосовувати при звільнені позивача приписи ст. 44 КЗпП України, оскільки зазначена стаття Кодексу законів про працю України прямо не передбачає виплати цієї допомоги при звільненні через неспішне проходження атестації.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений з органів прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а Закони №1697 та № 113, якими врегульована процедура звільнення прокурорів за таких обставин, як і ст.44 КЗпП України, не передбачають виплату вихідної допомоги особі у зв`язку з такою підставою звільнення, тому суд робить висновок про відмову у цій частині позовних вимог.

Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, як передчасна, адже судом у даній судовій справі не встановлено право позивача на отримання різниці між посадовим окладом та фактично виплаченими коштами вихідної допомоги, ці вимоги є похідними від вимог про стягнення різниці між посадовим окладом та фактично виплаченими коштами вихідної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова