Справа № 560/4509/22
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4509/22
РІШЕННЯ
іменем України

02 червня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)", у якому оскаржує бездіяльність останньої та просить зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток/грошове забезпечення за час проходження строкової військової служби. В обґрунтування позову зазначає, що з 02.02.2021 проходить службу в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» У подальшому був призваний на строкову військову службу у зв`язку з чим з 18.10.2021 увільнений від виконання обов`язків із збереженням місця служби. Фактично позивач проходить службу з 03.11.2021 по цей час, однак впродовж цього часу відповідач не виплачував йому середній заробіток, передбачений статтею 119 КЗпП України.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві відповідач зазначає, що оскільки на позивача як особу рядового і начальницького складу системи органів кримінально - виконавчої служби не поширюються норми трудового законодавства, застосовується спеціальне законодавство, яке не передбачає такі виплати. Вважає, що оскільки на даний час позивач проходить військову службу, обов`язок нарахування і виплати йому грошового забезпечення у відповідача відсутній, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 з 02.02.2021 проходить службу в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки. Наказом №210/ОС від 11.10.2021 ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків із збереженням місця служби (посади) з 18.10.2021, у зв`язку з призовом на строкову військову службу. Позивач проходить строкову військову службу з 03.11.2021 по цей час у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка та довідки Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал -майора Ігоря Момота.

Зі змісту наданої відповідачем довідки №6/1956 від 15.04.2022 встановлено, що починаючи з 18.10.2021 виплата позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) відповідачем не проводилась.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3,4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, за громадянами, призваними на строкову військову службу, зберігаються їх місце роботи, посада і середній заробіток.

Натомість, відповідач вважає, що позивач не може користуватись гарантіями, передбаченими ч. 3 та 4 ст. 119 КЗпП України, оскільки щодо нього діють норми Закону України "Про кримінально-виконавчу службу України".

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України" від 01.03.2014, яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014, констатовано виникнення ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. З моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні діяв особливий період, відтак Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 у справі № 813/402/17 зазначила, що "відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо часових меж дії особливого періоду в розумінні Закону №3543-XII, Велика Палата зазначила, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такої ж позиції дотримувалось й Міністерство оборони України, яке у листі від 01 жовтня 2015 №322/2/8417 зазначило, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" та триває дотепер, а його скасування буде здійснене окремим Указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на Сході України." Рішення про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не приймались.

Таким чином, за всіма працівниками, призваними на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада, і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві ( в установі/організації), де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Одночасно з цим, зі змісту ч. 3 ст. 119 КЗпП України вбачається, що поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду роботи (служби, контракту), позаяк визначальною є умова, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. До того ж, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" є спеціальним в частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу. І саме цей Закон визначав гарантії щодо збереження за призовником його робочого місця та середньомісячного заробітку (грошового забезпечення) на час перебування його на строковій військовій службі. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 по справі №816/1155/16, від 13.06.2018 по справі №813/782/17, від 19 листопада 2019 по справі №812/452/17.

Враховуючи те, що позивача призвано на строкову військову службу у Збройні Сили України під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і він, як військовослужбовець, несе службу під час дії в державі особливого періоду, на нього поширюються гарантії, встановлені статтею 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку. Зазначена правова позиція щодо аналогічного спору викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 в справі №120/1630/19-а.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірності бездіяльності, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що з метою надання позивачу професійної правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Стариченко Миколою Петровичем укладений договір про надання юридичних послуг від 18.03.2022. До позовної заяви додана копія ордеру адвоката, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахункова квитанція СЖТІ№ 898301 від 18.03.2022 на суму 3500 грн.

У той же час, надана розрахункова квитанція не відображає дійсні понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3500 грн., не містить підпис платника або іншу відмітку, яка б підтверджувала сплату цих коштів. Крім того, відсутній акт наданих адвокатом послуг/виконаних робіт, з огляду на що суд не може вважати підтвердженим чи доведеним факт понесення цих судових витрат позивачем.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час увільнення від виконання обов`язків на період строкової військової служби.

Зобов`язати Державну установу "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) з 03.11.2021 за час проходження строкової військової служби ( відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 червня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" (вул. Тараса Шевченка, 60,Кліментовичі,Шепетівський район, Хмельницька область,30433 , код ЄДРПОУ - 08564788)

Головуючий суддя І.С. Козачок