Справа № 420/18460/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05.10.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою 11.10.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

11.11.2021 року (вх.№62765/21) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

08.12.2021 року (вх.№69269/21) від позивача до суду надійшла про усунення недоліків позовної заяви.

Разом із даною заявою позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення № 40 від 19.05.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пп.2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначенні пенсій;

- скасувати частково рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 40 від 19.05.2021 року в частині відмови у призначенні пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до загального стажу ОСОБА_1 4 роки та 8 місяців підприємницької діяльності з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до стажу роботи на посаді машиністу холодильних установок ОСОБА_1 роки: з 10.12.1984 по 10.08.1987р. - 2 роки 8 місяців та 1 день та з 26.08.1987 по 30.12.1987 рр. - 3 місяці та 25 днів.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно підпункту 2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву (в редакції уточнень за вх.№69269/21) і відкрито провадження в даній адміністративній справі.

12.01.2022 року (вх.№2178/22) від представника відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

20.01.2022 року (вх.№4269/22) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяви, в якому вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві вказано, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду вiд 15.04.2021 року по справі №420/3675/21 за результатами повторної перевірки наданих документів Головне управління рішенням № 40 від 19.05.2021 року відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 114 розділу XIV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до Списку №2, який працював на посаді машиніста холодильних установок Болградського м`ясокомбінату, у зв`язку з відсутністю належним чином підтвердженого необхідного пільгового та страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як вказано у відзиві, враховуючи висновки викладені у рішенні суду по справі №420/3675/21 до пільгового стажу роботи зарахованi перiоди: з 27.07.1982 року по 12.10.1982 року на посаді машиніста компресорно-холодильник установок Кагульського АПО «Минплодоовощ»; з 04.08.1988 року по 23.04.1992 року на посаді машиніста аміачних холодильних установок Кантермiвського консервного заводу; та з 03.02.1993 року по 07.08.2000 року на посаді машиніста холодильних установок Болградського м`ясокомбінату.

Крім того, відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року відповідно до Списку №2, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162 розділом ХХХIII «Загальні професії», оскільки відсутні документи, які підтверджують виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як стверджує відповідач, Головним управлінням було встановлено, що у первинних документах відсутні відомості щодо специфічних доплат та виплат, які надаються працівникам за виконання робіт у важких умовах праці. Саме такі відомості свідчать про факт безпосередньої зайнятості працівника в умовах виконання робіт, що дають право на призначення пільгової пенсії. Вiдсутнiсть підтвердження пільгового стажу належними доказами не породжує для останнього виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах. За таких умов, трудова книжка позивача не дає можливості точно встановити факт його виконання робіт, що передбачені відповідним списком №2.

Отже, вказано у відзиві, страховий стаж ОСОБА_1 для призначення пенсії за наданими документами складає лише 24 роки 1 місяць 24 днів (із необхідних 27 років 06 місяців), у тому числі пільговий стаж 11 років 05 місяців 12 днів.

У відзиві також зазначено, що аналізуючи дані індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОK-5) на ОСОБА_1 . Головним управлінням було зараховано до страхового стажу позивача перiоди роботи з 2006 по 2010 рік неповними місяцями, оскiльки за даними персоніфікованого обліку є відомості про нарахування заробітної плати не в повному обсязі.

Враховуючи, той факт, що дані ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містять відомості про неналежну сплату відповідних внесків, відповідач вважає що позивач не добросовісно використав своє право на належне пенсійне забезпечення.

Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Станом на дату вирішення справи інших заяв на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах на підставі ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Первинне звернення позивача із заявою до пенсійного органу вчинене ще в середині 2019 року, що випливає зі змісту рішення у справі №497/1968/19.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07.04.2020 року у справі №497/1968/19 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 наступних документів:

- трудової книжки серії НОМЕР_2 , дата заповнення 27.07.1982 року, та яка була видана на ім`я " ОСОБА_2 ";

- довідки № 655 від 06.06.2019 року, яка видана архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул на підставі архівної виписки з наказу № 165-к від 05.12.1984 року по Кагульському АПО "Минплодоовощхоз", архівної виписки з наказу № 299-к від 05.08.1987 року по Кагульському консервному заводу АПО "Минплодоовощхоз";

- довідки № 656 від 06.06.2019 року, яка видана архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул;

- довідки № 654 від 06.06.2019 року, яка видана архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул, на підставі архівної виписки з наказу № 72-к від 27.07.1982 року по Кагульському АПО "Минплодоовощ", на підставі архівної виписки з наказу № 109-к від 06.10.1982 року по Кагульському АПО "Минплодоовощ";

- довідки № 1046 від 23.10.2019 року, яка видана архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул;

- довідки № 102 від 11.06.2019 року, яка видана ТОВ "Болградський сироробний завод";

- довідки № 120-А від 22.10.2019 року, яка була видана архівною службою Республіки Молдови районна рада Кантемир;

- довідки №148 від 06.06.2019 року про підтвердження навчання в ГПТУ-4, м.Кахул, Республіки Молдова;

- диплома НОМЕР_3 , виданого 13 липня 1982 року про навчання в Кагульському ГПТУ-4;

- виписки підсумкових оцінок успішності до диплому № НОМЕР_4 , виданої 13 липня 1982 року під реєстраційним № 114,;

- архівної виписки № 76-А від 05.06.2019 року, виданої архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул, якою підтверджується робота ОСОБА_1 на консервному заводі в селищі Кантемир;

- архівної довідки № 76-А/1 від 05.06.2019 року, виданої архівною службою Республіки Молдови районна рада Кахул, якою підтверджується робота ОСОБА_1 на консервному заводі в селищі Кантемир.

Із вказаними документами та на підставі вказаного рішення суду позивач 27.08.2020 року повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно розписки-повідомлення від 27.08.2020 року позивачем надано до пенсійного органу, зокрема, диплом про навчання, документи про стаж, трудову книжку, довідку про зміну назви організації, довідку про заробітну плату, рішення суду.

12.08.2020 року позивач письмово повідомив пенсійний орган про відмову у проведенні зустрічних звірок у зв`язку із відсутністю коштів для цього.

12.08.2020 року позивачем подано заяву про підтвердження стажу роботи.

Рішенням про результати розгляду заяви від 14.08.2020 року у підтвердженні стажу роботи у період з 03.02.1993 року по 07.08.2000 року відмовлено.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії №37 від 04 вересня 2020 року позивачу відмовлено у призначені пенсії на підставі ст.114 у зв`язку із відсутністю достатнього страхового стажу та відсутністю спеціального стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. У рішенні вказано, що періоди роботи позивача у 1982 році, 1988-1992 та з 1993 по 2000 рік не зарахований до спеціального страхового стажу, оскільки відсутнє належним чином оформлене документальне підтвердження проведення атестації робочих місць та фактичного здійснення робіт на вказаних підприємствах. Також вказано, що періоди з 2005 по 2020 роки можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови надання Доказів перебування позивача на спрощеній системі оподаткування (а.с.55-57).

Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернувся Одеського окружного адміністративного суду із позовом по справі №420/3675/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року по справі №420/3675/21, яке набрало законної сили 18.05.2021 року, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №37 від 04.09.2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.07.2020 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням викладених у рішенні суду висновків, відмовлено в іншій частині позовних вимог.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду вiд з 15.04.2021 року по справі №420/3675/21 за результатами повторної перевірки наданих документів Головне управління прийняло рішення № 40 від 19.05.2021 року «Про скасування раніше прийнятого рішення від 04.09.2020 року №37 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону Украпни „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.23, 133-134).

Вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 114 розділу XIV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до Списку №2, який працював на посаді машиніста холодильних установок Болградського м`ясокомбінату, у зв`язку у належним чином підтвердженого необхідного пільгового та страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно даного рішення, враховуючи висновки викладені у рішенні суду по справі №420/3675/21 до пільгового стажу роботи зарахованi перiоди:

- з 27.07.1982 року по 12.10.1982 року на посаді машиніста компресорно-холодильник установок Кагульського АПО «Минплодоовощ»;

- з 04.08.1988 року по 23.04.1992 року на посаді машиніста аміачних холодильних установок Кантермiвського консервного заводу;

- з 03.02.1993 року по 07.08.2000 року на посаді машиніста холодильних установок Болградського м`ясокомбінату.

У рішенні вказано, що при підрахунку страховий стаж роботи гр. ОСОБА_1 складає 24 1 місяц 24 дні, у тому числi пiльговий 11 років 05 місяців 12 днів та що ОСОБА_1 матиме право звернутися за призначенням пенсії за віком після виповнення 60 років при наявності не менш 31 року стажу, та при підтвердженні спрощеної системи оподаткування, як суб`єкта підприємницької діяльності з 2004 року по 2010 рік.

При цьому, як стверджує відповідач у відзиві на позов, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року відповідно до Списку №2, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162 розділом ХХХIII «Загальні професії», оскільки відсутні документи, які підтверджують виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, а перiоди роботи з 2006 по 2010 рік зараховано до страхового стажу позивача неповними місяцями, оскiльки за даними персоніфікованого обліку є відомості про нарахування заробітної плати не в повному обсязі.

Вважаючи рішення № 40 від 19.05.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вiком на пільгових умовах відповідно підпункту 2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначенні пенсій протиправним та таким, що підлягає скасуванні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;

Під час розгляду справи судом досліджено копію трудової книжки позивача та встановлено, що вона містить записи щодо роботи позивача (прийняття на роботу, звільнення з роботи), зокрема, у періоди його роботи: з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року на посаді машиніста компресорно-холодильних установок Кагульського АПО «Минплодоовоч» та з 26.08.1987 року по 30.12.1987 року на посаді холодильщика у колгоспі.

Суд зазначає, що підставою для прийняття рішення №37 від 04.09.2020 року, яке скасоване рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року по справі №420/3675/21, яке набрало законної сили 18.05.2021 року, було, в тому числі було неврахування відповідачем до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року на посаді машиніста компресорно-холодильних установок Кагульського АПО «Минплодоовоч».

Так, згідно записів трудової книжки позивача з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року Дуца працював на посаді машиніста компресорно-холодильних установок Кагульського АПО «Минплодоовоч», а з 26.08.1987 року по 30.12.1987 року на посаді холодильщика у колгоспі.

При цьому, суд зазначає, що згідно з позицією, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (зі змінами та доповненнями), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу за додатком №5, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1).

Положеннями пункту 1.7 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд зазначає, що у рішенні підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії вказано відсутність пільгового стажу.

В той же час, у рішенні не вказані підстави не зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи позивача з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року на посаді машиніста компресорно-холодильних установок Кагульського АПО «Минплодоовоч».

Натомість у відзиві відповідача обґрунтовуючи правомірність не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року покликається на відсутність відомостей щодо специфічних доплат та виплат, які надаються працівникам за виконання робіт у важких умовах праці.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 26.08.1987 року по 30.12.1987 року на посаді холодильщика як у спірному рішенні, так і у відзиві відповідача відсутні обґрунтування.

Так, пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731 (далі Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 встановлено, що розділ ХХХІI Списку N 2 містить посади «Машиністи холодильників», «Холодильщики».

Відтак, в тому числі, посади, на яких працював позивач у період з 10.12.1984 року по 10.08.1987 року та з 26.08.1987 року по 30.12.1987 року відносяться до посад, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2; відповідач вказане не оспорює.

Суд зазначає, що надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.07.2018 року по справі № 235/1112/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Крім того, суд зазначає, що відсутність документів не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для включення до пільгового стажу роботи позивача за списком №2 його роботу з 10.12.1984 по 10.08.1987р. - 2 роки 8 місяців та 1 день та з 26.08.1987 по 30.12.1987 рр. - 3 місяці та 25 днів.

Тобто, з вказаного вбачається, що у позивача наявний необхідний пільговий стаж роботи для призначення пенсії на підставі п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, однією з умов для призначення пенсії на підставі п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність у особи необхідного страхового стажу.

Як стверджує відповідач страховий стаж позивача складає лише 24 роки 1 місяць 24 днів (із необхідних 27 років 06 місяців).

У відзиві зазначено, що аналізуючи дані індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОK-5) на ОСОБА_1 . Головним управлінням було зараховано до страхового стажу позивача перiоди роботи з 2006 по 2010 рік неповними місяцями, оскiльки за даними персоніфікованого обліку є відомості про нарахування заробітної плати не в повному обсязі.

Враховуючи, той факт, що дані ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містять відомості про неналежну сплату відповідних внесків, відповідач вважає що позивач не добросовісно використав своє право на належне пенсійне забезпечення.

З приводу даних доводів відповідача, суд зазначає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до підпункту 1 якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Таким чином, у період провадження позивачем підприємницької діяльності (з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року) до страхового стажу включався весь періоди ведення такої діяльності незалежно від сплаченого розміру страхових внесків.

Згідно даний реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача, ОСОБА_1 у період з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року щомісяця сплачував страхові внески.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що до загального стажу ОСОБА_1 необхідно зарахувати весь період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року.

Тобто, з вказаного вбачається, що у позивача наявний необхідний страховий стаж роботи для призначення пенсії на підставі п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За встановлених судом обставин та зважаючи на вищевказані висновки суду, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправним рішення № 40 від 19.05.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вiком на пільгових умовах відповідно пп.2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначенні пенсій; скасування частково рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 40 від 19.05.2021 року в частині відмови у призначенні пенсій, є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевказані висновки суду, суд вважає, що і похідні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до загального стажу ОСОБА_1 4 роки та 8 місяців підприємницької діяльності з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до стажу роботи на посаді машиністу холодильних установок ОСОБА_1 роки: з 10.12.1984 по 10.08.1987р. - 2 роки 8 місяців та 1 день та з 26.08.1987 по 30.12.1987 рр. - 3 місяці та 25 днів та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно підпункту 2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Враховуючи зміст спірного рішення, підстави для його прийняття та встановлених обставин, суд вважає, що зобов`язання відповідача зарахувати вищевказані періоди роботи позивача та зобов`язання призначити пенсію не буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

В той же час, щодо дати з якої позивачу необхідно призначити пенсію, суд зазначає.

Так, відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так, позивачу виповнилося 55 років 28.07.2019 року та саме з цієї дати він просить суд призначити йому пенсію на підставі підпункту 2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, заява за призначенням пенсії за результатами розгляду якої відповідачем спершу було прийнято рішення №37 від 04.09.2020 року, а потім і спірне рішення по даній справі була подана 27.08.2020 року, тобто більш як через три місяці з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Таким чином, суд вважає, що пенсія позивачу має бути призначена з 27.08.2020 року, тобто з дня його звернення за пенсією.

Таким чином, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 40 від 19.05.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вiком на пільгових умовах відповідно пп.2. п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначенні пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до загального стажу ОСОБА_1 4 роки та 8 місяців підприємницької діяльності з 01.04.2006 року по 31.12.2010 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області включити до стажу роботи на посаді машиністу холодильних установок ОСОБА_1 роки: з 10.12.1984 по 10.08.1987р. - 2 роки 8 місяців та 1 день та з 26.08.1987 по 30.12.1987 рр. - 3 місяці та 25 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.08.2020 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой