Справа № 420/25836/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/25836/21
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 16 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №64074579 від 01 грудня 2021 року Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він, з метою виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року направив до відповідача заяву про стягнення коштів разом з оригіналом виконавчого листа. Постановою від 11 січня 2021 року було відкрито виконавче провадження. Однак, 01 грудня 2021 року відповідачем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про примусове виконання рішення (а.с.26) до Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та просив прийняти до виконання оригінал виконавчого листа, виданий Одеським окружним адміністративним судом від 03 грудня 2020 року по справі №420/5082/20, при цьому зазначав, що рішення станом на 24 грудня 2020 року боржником не виконано.

До зазначеної заяви про примусове виконання рішення ОСОБА_1 надав: оригінал виконавчого листа від 03 грудня 2020 року по справі №420/5082/20; копію паспорту та ідентифікаційного коду; розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 01.10.2019 року від 24.12.2020 року, що складений представником позивача ОСОБА_2 (а.с.29-32), а також копію довіреності представника.

Відповідно до зазначеного розрахунку, належить до виплати за період з 01.03.2018 року по 01.10.2019 року 86 690,32 грн, за період з 01.12.2015 року по 01.10.2019 року 172 745,22 грн.

11 січня 2021 року Доброславським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64074579 (а.с.3) на підставі виконавчого листа №420/5082/20, виданого 03 грудня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом про «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року».

У наведеній постанові від 11 січня 2021 року боржником зазначено в/ч НОМЕР_1 , стягувачем ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_1 скерувала на адресу Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) лист від 25 листопада 2021 року №536 (а.с.6) яким повідомила, що військовою частиною НОМЕР_1 виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5082/20 від 03 грудня 2020 року, нараховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (базовий місяць січень 2008 року) на користь ОСОБА_1 в сумі 5560,95 грн. та виплачено (платіжне доручення №5023 від 18 листопада 2021 року) на картковий рахунок відкритий в АТ «УКРСИББАНК» з утриманням податків та зборів (військовий збір 1,5% - 83,41 грн.) в сумі 5477,54 грн.

До зазначеного листа від 25.11.2021 року військова частина НОМЕР_1 додала, окрім іншого, реєстри на виплату індексації грошового забезпечення (а.с.7), відповідно до яких ОСОБА_1 19.11.2021 року виплачено 5477,54 грн., що власне й зазначає позивач у позовній заяві.

01 грудня 2021 року держаним виконавцем Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64074579 з посиланням на п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Як встановлено ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, заява №18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Тобто, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Як встановлено до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII).

Виконавче провадження, в силу приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1, 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з вимогами п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, перед прийняттям рішення про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен був здійснити всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилом частини першої статті 287 цього Кодексу, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

01 грудня 2021 року держаним виконавцем Доброславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64074579 з посиланням на п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №420/5082/20, виданого Одеським окружним адміністративним судом від 03 грудня 2020 року, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року закінчено. Військовою частиною НОМЕР_1 надано листа від 25 листопада 2021 року № 536 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5082/20 від 03 грудня 2020 року, зокрема, нараховано індексацію грошового забезпечення за вказаний період на користь ОСОБА_1 в сумі 5560,95 грн. та виплачено (платіжне доручення №5023 від 18 листопада 2021 року) на картковий рахунок в АТ «УКРСИББАНК» з утриманням податків та зборів в сумі 5477,54 грн. (а.с.6).

ОСОБА_1 не погоджується із розміром нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (базовий місяць січень 2008 року).

Виконавчий лист по справі №420/5082/20, виданий Одеським окружним адміністративним судом від 03 грудня 2020 року, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, не містить суми, яку необхідно нарахувати та виплатити боржнику.

Колегія суддів зазначає, що вимогами Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язку чи права державного виконавця здійснювати розрахунки сум, які зобов`язано боржника нарахувати та виплатити стягувачу у разі, коли такі не визначені у виконавчому документі, державний виконавець на стадії примусового виконання судового рішення не наділений повноваженнями перевіряти правомірність проведення боржником нарахувань, відповідність таких нарахувань вимогам нормативно-правових актів, оскільки саме до повноважень боржника відноситься обчислення грошового забезпечення з метою його виплати стягувачу.

Крім того, П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №420/5082/20 зазначено, що у межах даних спірних правовідносин сума індексації повинна бути розрахована безпосередньо військовою частиною НОМЕР_1 , та відноситься до її виключної компетенції.

Відтак, з наведеного вище вбачається, що державний виконавець не може встановити розмір грошових коштів для нарахування стягувачу індексації грошового забезпечення, так як уповноважений лише виконувати рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку ОСОБА_1 не погоджується з діями військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, та вважає їх неправомірними, наголошуючи саме про помилковість здійснення розрахунку, внаслідок чого вважає заниженою суму грошового забезпечення, виплаченого позивачу.

Разом з тим, вимогами ч.1 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, приписами ст.383 КАС України визначено спосіб, у який особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, може захистити свої права та законні інтереси у разі, якщо вважає їх порушеними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненою суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження №64074579 від 01 грудня 2021 року прийнята державним виконавцем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.