Справа № 200/1603/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

02 червня 2022 року Справа №200/1603/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,

встановила:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру»;

- визнати дії ГУ ПФУ в Донецькій області;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області утриматися від вчинення певних дій, а саме утриматися від стягнення сум з пенсії ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що пенсійний орган безпідставно ухвалив рішення, на підставі якого проводить утримання належних позивачу сум пенсії.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ГУ ПФУ в Донецькій області здійснювати відрахування з його пенсії сум пенсії, виплачених надміру.

Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що з 30 квітня 2016 року він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років, що призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена довічно.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року визнаний протиправним та скасований наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за службовою невідповідністю. Остаточне рішення у справі про поновлення позивача на військовій службі винесено Верховним Судом 05 вересня 2019 року.

На виконання рішення суду наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64 ОСОБА_1 поновлений на військовій службі старшим офіцером організаційно-штатного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу управління оперативного командування «Схід» сухопутних військ Збройних Сил України.

З 01 вересня 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило пенсійні виплати ОСОБА_1 на підставі ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду.

25 серпня 2021 року Перший апеляційний адміністративний суд виніс постанову у справі № 200/114/21-а, якою скасував рішення суду першої інстанції; позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення у справі № 200/114/21-а ГУ ПФУ в Донецькій області поновило позивачу пенсійні виплати. Однак, суми пенсії, які позивач отримав у вересні-жовтні 2021 року, були значно менші, ніж ті, що він отримував раніше.

В середині жовтня 2021 року ОСОБА_1 отримав лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 07 жовтня 2021 року, з якого дізнався, що з його пенсії проводиться утримання 20% надміру отриманих коштів за період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 покликається на ч. 2 ст. 150 КАС, та зазначає, що забезпечення позову допускається якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Донецькій області протиправними, а продовження відрахування з його пенсії незаконним, а тому просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

П. 5 ч. 1 ст. 151 КАС передбачено, що позов може бути забезпечено, серед іншого, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Ч. 2 ст. 151 КАС визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Такі правові висновки щодо застосування ст. ст. 150, 151 КАС викладені Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2019 року по справі № 826/16888/18.

Щодо доводів на обґрунтування заяви про забезпечення позову з підстави очевидності ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень слід зазначити таке.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на фізичних та юридичних осіб. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 640/13245/19.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Єдина вказана позивачем підстава забезпечення позову очевидна протиправність рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.

Суд зауважує, що висновок про протиправність рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» або про його невідповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, можливо зробити лише за наслідками розгляду справи по суті.

Будь-яких ознак, які поза обґрунтованим сумнівом свідчать про очевидну протиправність спірного рішення, а також про те, що воно явно суперечить вимогам закону, порушує права або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення, суд не виявив.

Отже, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС підстави забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Про наявність інших підстав забезпечення позову, які передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС, позивач не зазначає.

ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з цим суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що за наявності підстав для забезпечення позовну, визначених ч. 2 ст. 150 КАС, він не позбавлений права звернутися з відповідною заявою повторно на будь-якій стадії розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні його позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

3. Повний текст ухвали складений 02 червня 2022 року.

Суддя Т.О. Кравченко