Справа № 140/3010/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02 червня 2022 рокуЛуцькСправа № 140/3010/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування відмови від 15 вересня 2021 року №6.4-7/1211/2021 щодо не взяття на квартирний облік для отримання державного житла при виконавчому комітеті Луцької міської ради; зобов`язання прийняти на квартирний облік для одержання державного житла відповідно до заяви від 06 січня 2021 року про взяття на квартирний облік для отримання державного житла при виконавчому комітеті Луцької міської ради (а.с.17-21).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Луцької міської ради про взяття його на квартирний облік як особу, що потребує поліпшення житлових умов, вказавши що є особою з інвалідністю внаслідок війни та не має власного житла і проживає разом з дружиною у частині будинку її батька. Однак відповідачем відмовлено у взятті позивача на квартирний облік з підстав забезпечення жилою площею за нормою, встановленою у місті Луцьку, - 6 кв.м. на одного члена сім`ї.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою та вважає, що він має право на позачергове надання жилих приміщень, а висновок про забезпеченість жилою площею у межах норми є необгрунтованим.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.25-28) та вказав, що позивач зареєстрований (з 16 червня 2020 року) та постійно проживає як член сім`ї в будинку АДРЕСА_1 (всього зареєстрованих 5 осіб), яка належить на праві приватної власності члену сім`ї - батькові дружини позивача, а тому ОСОБА_1 забезпечений жилою площею не нижче за рівень, що визначений виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських рад разом з радами профспілок та підстав для взяття позивача на квартирний облік при виконавчому комітеі Луцької міської ради для отримання державного житла відповідно до норм Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Ради Міністірв УРСР і Укрпофради від 11 грудня 1984 року №470, немає.

У відповіді на відзив позивач відзив відповідача на позовну заяву вважає необґрунтованим (а.с.51-52).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких мотивів та підстав.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а зазначено, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є не лише суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень), а й предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться. Вирішальну роль у віднесенні спору до однієї з правових юрисдикцій відіграє підстава його виникнення та те, за захистом яких саме прав особа звернулась до суду, суть (зміст, характер) спору.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту заяв по суті справи і доданих до них документів встановлено, що позивач 06 січня 2021 року звернувся із заявою про взяття його на квартирний облік для одержання державного житла у зв`язку з відсутністю власного житла (а.с.35-36) та листом від 15 вересня 2021 року №6.4-7/1211/2021 відповідач повідомив про відмову у взятті на квартирний облік для отримання державного житла, оскільки мінімальну житлову площу у місті Луцьку встановлено в розмірі 6 кв.м на кожного члена сім`ї, а ОСОБА_1 із сім`єю у складі 2 осіб (він і дружина) проживають як користувачі в чотирьохкімнатній квартирі житловою площею 60,5 кв.м, яка на праві приватної власності належить члену сім`ї батьку дружини, тому за місцем проживання вважається таким, що забезпечений жилою площею по нормі (а.с.6).

Позивач оскаржує відмову відповідача у взятті його на квартирний облік для отримання державного житла при виконавчому комітеті Луцької міської ради та вирішення спору спрямоване на спонукання відповідача взяти його на квартирний облік для одержання державного житла. Отже, спір у справі пов`язаний з реалізацією житлових прав позивача та поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

У свою чергу спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а є приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є виконавчий комітет Луцької міської ради, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені тією ж статтею 16 ЦК України, до яких, зокрема, віднесено: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; у тому числі слід наголосити, що способом захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз всіх наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням випадків, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

З огляду на зазначене спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду при вирішенні питання предметної юрисдикції щодо житлових правовідносин у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №200/10822/18-а було зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, установлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Від цього висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №826/13571/17 зазначила, що спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Так само у постанові від 05 березня 2020 року у справі №826/7907/18 (справа про спір щодо поновлення військовослужбовців у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання), а також у списку осіб, які користуються наведеним правом першочергово) Велика Палата Верховного Суду вказала, що спір, що виник із правовідносин, пов`язаних із захистом права позивача на одержання житла, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у цьому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Зазначена позиція знайшла відображення і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі №821/1919/16, від 06 травня 2020 року у справі №826/12435/15, 25 червня 2020 року у справі №359/6997/16-а, ухвалі від 28 вересня 2021 року у справі №120/5152/20-а про відмову у відкритті провадження у справі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі №320/10328/20 при розмежуванні юрисдикції вказав звертати увагу, що у тому разі, коли особа порушення своїх прав вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і якщо ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного права у сфері житлових відносин, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень, тобто відповідача.

З огляду на наведені вище нормативні положення не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та фізичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права позивача на одержання житла, суд дійшов висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у цьому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з одночасним роз`ясненням позивачу, що розгляд цієї справи має здійснюватися місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду із позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк