Справа № 580/10994/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року справа № 580/10994/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та не невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення та зобов`язати нарахувати та виплатити у передбаченому законом розмірі з розрахунку 11 років 6 місяців 27 днів.

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язати виплатити у передбаченому законом розмірі.

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розміру, що не перевищує його місячного грошового забезпечення та зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 в розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення.

В обгрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що вислуга років позивача, станом на 15.11.2021р. - день виключення зі списків особового складу становить: календарна - 8 років 0 місяців 02 дні, пільгова (без урахування календарної) - 3 роки 6 місяців 25 днів, для призначення пенсії - 11 років 06 місяців 27 днів, у зв`язку із чим, на думку позивача, при його звільненні, відповідач мав виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний рік служби як передбачає п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із наявністю у позивача вислуги більше 10 років. Позивач зазначає, що положення спеціального законодавства не ставлять в залежність набуття права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги років та не встановлюють те, що вислуга років у пільговому обрахуванні не зараховується до вислуги років для призначення військовослужбовцю грошової допомоги при звільненні. На переконання позивача, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Також зазначає, що позивачу було не нарахувано та невиплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. Крім того, позивач вважає протиправним не нарахування та невиплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, передбаченої Наказом МВС Україн7и від 15.03.2018 №200 та зазначає, що розгляд рапорту позивача щодо виплати матеріальної допомоги взагалі не відбувався. Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань у цій частині вважає необгрунтованими, оскільки реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.02.2022р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначивши при цьому, що право на виплату одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний рік служби виникає за наявності календарної вислуги 10 років і більше. Разом з тим, календарна вислуга років позивача становить - 8 років 0 місяців 02 дні. Вказано, що можливості використання пільгової вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені не передбачено жодним нормативним актом. Вказано, що з визначення та назви пункту п.3 Постанови КМУ №393, пільгова вислуга нараховується виключно для призначення та нарахування пенсій. Водночас в ряді документів є посилання саме на використання календарної вислуги для вищезазначених цілей. В абзаці 8 п. 10 Постанови вказано «строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови», тобто саме календарної, а не пільгової. В пункті 2 розділу XXXII наказу МВС України від 15.03.2018 №200 прямо зазначено «строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови №393, тобто посилання саме на календарну вислугу. Якщо не брати до уваги вимоги та пункти постанови №393, то вислуга років Позивача, становила б 08 років 00 місяців 02 днів, оскільки пільгова вислуга років передбачається і вираховується лише постановою 393 і тільки для призначення пенсії.

Щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, повідомлено, що станом на 28.12.2021 на рахунок позивача було переведено кошти за компенсацію за речове майно, та надано копію платіжного доручення від 24.12.2021 №2054. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, представник відповідача вказав, що вона надається за рішенням командира військової частини та в межах Фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. У зв`язку з тим, що на момент звернення Позивача з рапортом, коштів для такої виплати не було, рапорт позивача на комісії не розглядався. Щодо витрат на правничу допомогу вказано, що позивачем не було надано (акту виконаних робіт), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 12.11.2013 по 15.11.2021 позивач проходив службу у Національній гвардії України.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.11.2021р. №233, позивача, звільненого з військової служби в запас наказом начальника начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 12.11.2021р. №52-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Згідно вказаного наказу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та одноразова грошова допомога при звільненні не виплачувалась.

Вислуга років позивача станом на 15.11.2021р. становить:

в календарному обчисленні - 8 років 00 місяців 02 дні,

в пільговому обчисленні (без урахування календарної) - 3 роки 6 місяців 25 днів,

для призначення пенсії - 11 років 06 місяців 27 днів,

На адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 07.12.2021р. №1-61-13-1018 повідомив, що одноразова грошова допомога у разі звільненні не виплачувалась у зв`язку з тим, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пункту 2 статті 15 «одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше», вислуга років у календарному обчисленні на момент звільнення ОСОБА_1 складала 08 років 00 місяців 02 дні. Компенсація за неотримане речове майно не виплачувалась, у зв`язку з відсутністю у військовій частині на даний момент коштів. Компенсація за неотримане речове майно, буде виплачена після надходження коштів на рахунок військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побудових питань не виплачувалась у зв`язку з недостатнім фінансуванням та відсутністю кошторисних призначень на виплату матеріальної допомога для вирішення соціально-побутових питань у кошторисі військової частини на поточний рік.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за неотримане речове майно та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003р., військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991р. (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах певні періоди служби, визначені в подальших абзацах.

Згідно п.4 Постанови №393, строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Відповідно до п.10 Постанови №393, вйськовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018р. №200 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція №200). Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини). Цю Інструкцію розроблено відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 15 вересня 1993 року № 728 «Про оплату праці та тривалість щорічної відпустки працівникам шифрувальних служб», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Таким чином, Інструкція №200 Інструкція №200 визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби врегульована розділом ХХХІІ Інструкції №200, відповідно до п.п.1,2 Розділу ХХХІІ якої, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Аналіз вказаних положень п.10 Постанови №393 та п.п.1,2 Розділу ХХХІІ Інструкції №200 вказує на те, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги враховується строк саме календарної вислуги років, а не пільгової.

Доводи позивача, що в ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги, у контексті спірних правовідносин, суд вважає не обгрунтованими, оскільки ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII містить загальне положення не конкретизуючи необхідність 10 років календарної чи пільгової вислуги років, натомість спеціальні у даних правовідносинах п.10 Постанови №393 та п.п.1,2 Розділу ХХХІІ Інструкції №200 вказують на те, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, а відтак і для її нарахування та виплати, враховується строк саме календарної вислуги років, а не пільгової.

Як встановлено вище, згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.11.2021р. №233, вислуга років позивача станом на 15.11.2021р. становить в календарному обчисленні - 8 років 00 місяців 02 дні, у зв`язку із чим суд доходить висновку, що позивач не набув права на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, суд врахував, що відповідно до п.4 Розділу ХХХІІ Інструкції №200, грошова допомога не виплачується, зокрема, військовослужбовцям, прийнятим на військову службу за контрактом безпосередньо зі строкової військової служби.
Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та військового квитка серії НОМЕР_3 , позивач призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину (в Національній гвардії України) з 12.11.2013р. (проходив її до 07.09.2014р.) та з 08.09.2014р. прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_4 Північного оперативно-територіального об`днання Національної гвардії України (з 25.09.2014 продовжив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України до звільнення за закінченням строку контракту).

Встановлені обставини вказують на те, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом безпосередньо зі строкової військової служби, у зв`язку із чим в силу дії прямого п.4 Розділу ХХХІІ Інструкції №200, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби не підлягає виплаті позивачу.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду у постановах від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, суд вважає необгрунтованими, оскільки їх сформовано за інших обставин справи та іншого правового регулювання, зокрема у вказаних вище справах військовослужбовці проходили службу у прикордонній службі, умови та розміри виплати грошового забезпечення яких регулюється іншими підзаконними актами відмінними від Інструкції №200. Крім того, у даних справах була відсутня (не була встановлена) обставина прийняття позивача на військову службу за контрактом безпосередньо зі строкової військової служби, що має місце у спірних правовідносинах, у зв`язку із чим висновки Верховного Суду у вказаних позивачем справах не можуть бути застосовані судом при розгляді даної справи.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів позивача щодо набуття ним права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, у зв`язку із чим у задоволенні вимог позивача в цій частині належить відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання виплатити у передбаченому законом розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. №178, відповідно до п.п.2,3, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №56 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , позивач набув право на видачу 38 предметів, вартістю 37706,83 грн.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення від 24.12.2021 №2054, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснено виплату 28.12.2021 на рахунок позивача кошти - грошову компенсацію за речове майно у розмірі 37141,23 грн.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення в даній справі позивачу здійснено виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, спір щодо розміру виплаченої компенсації відсутній, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсації вартості за неотримане речове майно, відтак у задоволенні даної частини позовних вимог також належить відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення та зобов`язати нарахувати її та виплатити, суд зазначає наступне.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Національної гвардії України врегульовано розділом ХХ Інструкції №200, відповідно до ч.ч. 1,2, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Аналіз вказаних ч.ч. 1,2 розділу ХХ Інструкції №200, вказує на те, що особам сержантського складу Національної гвардії України, які проходять військову службу за контрактом, на підставі їх рапорту, надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за рішенням командира військової частини в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, розмір якої визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати.

Судом із листа відповідача від 07.12.2021р. №1-61-13-1018 та відзиву на позов встановлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побудових питань не виплачувалась у зв`язку з недостатнім фінансуванням та відсутністю кошторисних призначень на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у кошторисі військової частини на поточний рік.

Суд врахував, що згідно ч.ч. 1,2 розділу ХХ Інструкції №200, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не відноситься до захищених видатків, натомість право на її виплату поставлено в залежність від наявності коштів у кошторисі військової частини на виплату допомоги.

Посилання позивача на практику ЄСПЛ в контексті того, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, у межах спірних правовідносин, суд вважає необгрунтованими, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є заробітною платою чи щомісячними встановленими Законом виплатами, натомість, як зазначалось вище, право на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань поставлено в залежність від наявності коштів у кошторисі військової частини на виплату допомоги в силу прямих, спеціальних положень підзаконного Акту, що регулює грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України. З урахуванням зазначеного, у суду відсутні підстави вважати невиплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, за відсутності кошторисних призначень, протиправною бездіяльністю, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині суд вважає необгрунтованими, у задоволенні яких належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295. КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО