Справа № 300/738/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2022 р. справа № 300/738/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи в період з 28.11.1978 по 16.10.1979 та з 21.03.2001 по 31.12.2003, а також зобов`язання призначити пенсію з моменту звернення (виникнення права на пенсію),
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 04.02.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, орган пенсійного фонду), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на загальних умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на загальних умовах, періоди роботи з 28.11.1978 по 16.10.1979 включно на посаді різчика на пилах і ножовках та другого розряду різчика на пилах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 31.12.2003 для призначення пенсії за віком на загальних умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення (виникнення права на пенсію) 01.09.2021 на загальних умовах у зв`язку із досягненням 60-ти річного віку та наявністю загального стажу для призначення пенсії 28 років та 24 дні.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.03.2021 (а.с. 38-41). Так, у відзиві за №0900-0902/7/429 від 09.03.2022 представниця відповідача вказала, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з огляду на таке. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком. Однак згідно з поданими позивачем документами та відповідно до даних персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 23 роки 8 місяців, для права враховано 24 роки 01 місяць. До страхового стажу не враховано період з 28.11.1978 по 16.10.1979 у зв`язку із відсутністю печатки в записі про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Щодо неврахування періодів здійснення підприємницької діяльності позивача до страхового стажу то відповідно до довідки від 16.07.2021 №7391/6/09-19-24-02-21 у період з 21.03.2021 по 31.03.2021 та з 01.10.2021 по 31.12.2003 оскільки страхові внески не нараховані, період з 01.04.2001 по 03.06.2001 та 01.07.2001 по 30.09.2001 не враховано, оскільки внески нараховано, однак не вказано систему оподаткування. Представниця відповідача зазначила, що позивачем на момент призначення пенсії не надано підтверджуючих документів про сплату внесків до Пенсійного фонду. Щодо не виконання вимог пунктів 5-6 ухвали про відкриття провадження повідомлено, що відповідач не має технічної можливості надати витребувані судом докази, так як у зв`язку із введенням воєнного стану тимчасово призупинена робота програмного забезпечення. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив яку отримано судом 22.03.2022 (а.с.44-49). Доводи представниці відповідача, викладені у відзиві позивач заперечив в повному обсязі. Вказав, що на момент здійснення записів в його трудовій книжці період роботи в Карпатпресмаш з 28.11.1978 по 16.10.1979 діяв Кодекс законів про працю Української РСР. Відповідач поставив під сумнів достовірність запису у трудові книжці через порушення порядку заповнення і ведення, передбаченого Інструкцією №58, однак органом пенсійного фонду не враховано час з якого ця Інструкція почала діяти, а саме з 29.07.1993. Щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності, позивачем на спростування не сплати до органу Пенсійного фонду внесків є те, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 13.02.1998 №129/98 ВР зазначено, що громадяни-підприємці сплачують фіксований податок, 10% суми якого надходили до місцевого бюджету перераховуються до Пенсійного фонду. Таким чином позивач вказує відсутність підстав для не зарахування йому спірних періодів до трудового стажу.
Ухвалою суду від 12.05.2022 судом витребувано у Головного управління ДПС в Івано-Франківській області належним чином оформлену інформацію щодо сплати ОСОБА_1 усіх податкових зобов`язань та єдиного соціального внеску (пенсійних внесків) за період з 21.03.2001 по 31.12.2003 (а.с. 58-60).
Від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на виконання вищезазначеної ухвали суду надійшов лист про те, що відповідно до наявних баз даних ДПС України ОСОБА_1 перебував на податковому обліку у статусі фізичної особи-підприємця з 22.03.1999 по 12.11.2012 (а.с. 66-68). Однак інформація щодо сплати позивачем податкових зобов`язань за період з 21.03.2001 по 31.12.2003 відсутня, оскільки згідно з Переліком №578/5 термін зберігання усієї документації становить 5 років. Також звернуло увагу суду на те, що адміністрування і облік страхових внесків до 31.12.2010 та єдиного соціального внеску до 30.09.2013 належали до компетенції Пенсійного фонду України.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 19.07.1978 (а.с.11), з 28.11.1978 йому присвоєно другий розряд різчика на пилах, звільнений 16.10.1979 у зв`язку із призовом до армії.
З метою призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 01.09.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії (а.с. 52-55).
Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу роботи в Івано-Франківському Карпатпресмаш за період з 28.11.1978 по 16.10.1979 та стаж позивача за період здійснення підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 31.12.2003, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі також, Закон №1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.
Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
З огляду на зміст вказаних вище положень Закону №1058-IV, позивач має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 28 років.
ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком досяг віку 60 років.
Щодо наявності в позивача страхового стажу не менше 28 років, то суд вказує на таке.
Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в чинній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі також - Порядок №637).
Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач працював: з 28.11.1978 по 16.10.1979 на посаді різчика на пилах в Івано-Франківському виробничому об`єднанні Карпатпресмаш (а.с. 11), що теж підтверджується архівною довідкою від 22.07.2021 №В-25/06-07 (а.с 21).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 21.09.2021 №0900-0216-8/34963 до страхового стажу позивача не врахований період роботи з 28.11.1978 по 16.10.1979 оскільки в записі про звільнення відсутня печатка, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 29.07.1993 №58 (надалі, також - Інструкція №58).

З приводу доводів позивача щодо Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 від 29.07.1993 якою керувався відповідач на час прийняття відповідного рішення, то суд зазначає, що такі нівелюються приписами Інструкції СРСР від 20.07.1974 № 162, яка була чинна на час спірного періоду, тобто вимоги щодо ведення трудових книжок в частині обов`язку працедавця засвідчити печаткою запис про звільнення в 1974 як і в 1993 роках були тотожними за змістом.

З наявних у матеріалах справи копій трудової книжки позивача судом встановлено, що запис оспорюваного періоду роботи з 28.11.1978 по 16.10.1979 виконано належним чином, відповідно до Закону №1058-IV, жодних виправлень чи пошкоджень не містить. Вказаний запис про звільнення містить підпис відповідальної особи та відтиск печатки начальника відділу кадрів.

Суд звертає увагу на те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог.

Так, Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 за результатом розгляду справи №307/541/17 зазначив, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначені періоди.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку №637 лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком №637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі №559/484/17 та від 07.11.2019 у справі №686/19477/16.

В свою чергу, відповідно до пункту а) абзацу 1 статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Норма пункту а) частини 3 цієї ж статті Закону №1788-XII говорить про те, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону №1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Таким чином відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про період роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо.

З огляду на вищезазначені обставини суд вважає позовну вимогу щодо зарахування періоду роботи позивача з 28.11.1978 по 16.10.1979 обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідачем також не враховано періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 31.12.2003, з тих підстав, що страхові внески не нараховані у період з 01.04.2001 по 30.06.2001, а у період з 01.07.2001 по 30.09.2001 страхові внески зараховані, однак не вказано систему оподаткування, з цього приводу суд зазначає таке.

Головним управлінням Пенсійного фонду на підтвердження вищезазначених періодів подано довідку за №0900-0504-8/25872 від 20.07.2021 згідно з якою ОСОБА_1 страхові внески сплачувались лише з 01.04.2001 по 30.09.2001.

Абзацом 1 статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами пункту 1 абзацу 2 статті 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на відомості, зазначені у довідці Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 16.07.2021 №7391/6/09-19-24-02-21 підтверджено факт перебування позивача на податковому обліку з 22.03.1999 по 12.11.2012, який також включає спірний період з 21.03.2001 по 31.12.2003 рік (а.с.28 та зворотна сторона).

Згідно з Прикінцевими положеннями пункту 1 статті 3-1 Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

З огляду на вищезазначені норми Прикінцевих положень пункту 1 статті 3-1 Закону №1058-IV, після 01.07.2000 необхідною передумовою для зарахування страхового стажу є підтвердження сплати страхових внесків за відповідний період.

Оскільки, сплата позивачем страхових внесків за період з 21.03.2001 по 30.06.2001 та з 01.07.2001 по 30.09.2001 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою відповідача від 20.07.2021 за №0900-0504-8/25872 та Індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 30.09.2001 до його страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.10.2001 по 31.12.2003, суд зазначає таке.

Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують, а тому не дають можливості встановити, факт сплати страхових внесків позивачем, водночас відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів для встановлення чи спростування доводів позивача, хоча до 31.12.2010 адміністрування та облік страхових внесків було покладено саме на Головні управління Пенсійних фондів України.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 , в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.10.2001 по 31.12.2003 діяв не добросовісно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття обгрунтованого рішення.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що для повного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, при цьому вжити всіх можливих заходів для з`ясування обставин щодо сплати ОСОБА_1 страхових внесків відповідно до Закону №1058-IV за період здійснення підприємницької діяльності з 01.10.2001 по 31.12.2003 та, відповідно, наявності підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підтвердження понесення судових витрат у справі позивачем подано квитанції №84327 від 23.11.2021 та №Р7КР-9К7С-4Т41-8313 від 03.02.2022 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 992,40 грн. (а.с. 1-2).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору у розмірі 496,20 грн, що пропорційна до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 28.11.1978 по 16.10.1979 включно на посаді різчика на пилах і ножовках та другого розряду різчика на пилах, періодів здійснення підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 30.09.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на загальних умовах, періоди роботи з 28.11.1978 по 16.10.1979 включно на посаді різчика на пилах і ножовках та другого розряду різчика на пилах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на загальних умовах, періоди здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 21.03.2001 по 30.09.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.09.2021, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму судового збору, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.