Справа № 380/3484/22
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3484/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, в якій з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог просить:

визнати протиправним та скасувати рішення XIY 8 демократичного скликання Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області №901 від 25.11.2021;

зобов`язати Зимноводівську сільську раду Львівського району Львівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд пл. 0,10 га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади ( в т.ч. Білогорща).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 25.11.2021 №901 про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було дотримано належного урядування та не було враховано обставини, які встановлені судовими рішеннями у справах №450/1560/14-а, №450/851/14-а, №1340/3671/18, №380/3137/20, що призвело до чергового порушення прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки. Однак, 16.12.2021 на XY сесії 8-го демократичного скликання Зимноводівська сільська рада одним рішенням затвердила 26 проектів землеустрою та передала у власність 26 земельних ділянок для індивідуального будівництва житлового будинку на території Зимноводівської сільської ради ОТГ (р-ні Білогорща). Вказане свідчить, що суб`єкт владних управлінських функцій Зимноводівська сільська рада проявляючи неналежне урядування діяв у невідповідності до норм чинного законодавства, а саме : відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального будівництва житлового будинку, з підстав які не передбачені положеннями ст. 118 ЗК України. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

12.04.2022 відповідачем подано заяву про визнання частини позовних вимог, а саме в частині визнання протиправним та скасування рішення XIY 8 демократичного скликання Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області №901 від 25.11.2021, оскільки при прийнятті такого не було враховано правову оцінку рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2021 у справі №1340/3671/18. Щодо зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не беручи до уваги бажане місце розташування земельної ділянки, то таке рішення судом може бути прийняте у випадку формальної чи невмотивованої відмови розпорядника земельних ділянок у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Така позиція наведена у рішенні ВАСУ від 19.05.2016 №К/800/32729/15. Однак, оскаржуване рішення Зимноводівської сільської ради від 25.11.2021 №901 не містить формальності чи невмотивованості, її обґрунтовано у вступній частині, шляхом встановлення факту перебування бажаної згідно заяви від 12.03.2014 земельної ділянки у власності третіх осіб, тільки неврахована правова оцінка Львівського окружного адміністративного суду надана в рішенні від 13.11.2021 у справі №1340/3671/18. Крім того зазначає, що суд не може перебирати повноваження законодавчого органу і зобов`язувати Зимноводівську сільську раду надати позивачу вільну земельну ділянку не беручи до уваги бажане місце розташування земельної ділянки зазначене у заяві від 12.03.2014, що прямо суперечить Земельному кодексу України. З врахуванням вищенаведеного, визнає позов в частині скасування рішення від 25.11.2021 №901, щодо вимог зобов`язального характеру просить відмовити повністю.

Позивачем подано відповідь на заяву про визнання частини позовних вимог. Зазначає, що при прийнятті рішення 25.11.2021 №901 Зимноводівською сільською радою на виконання рішення суду щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем не була врахована правова оцінка Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 по справі №1340/3671/18 та було ухвалено вдруге відмову, яка прийнята за відсутності підстав, визначених ч.7 ст. 118 ЗК України, що свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень Зимноводівської сільської ради прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі передбаченій чиним законодавством. Зважаючи на протиправну поведінку відповідача, не виконання ним обов`язку передбаченого приписами діючого законодавства та неврахування рішення суду, що набрало законної сили, за наявності достатніх та належним чином поданих документів ОСОБА_1 , що встановлено судами першої та апеляційної інстанції, недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, суд має наявні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 12.03.2014 року звернулась до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за від 27.05.2014 року за №175 було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Постановою Львівською апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року вищенаведене рішення було скасовано, а відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2014 року визнано протиправною бездіяльність Лапаївської сільської ради Львівської області щодо не винесення на розгляд сесії Лапаївської сільської ради Львівської області заяви ОСОБА_1 про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 14.03.2018 року.

Рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за №399 XIV сесії VII скликання від 20.09.2018 року Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що всі ділянки на АДРЕСА_1 перебувають у приватній власності громадян для ведення особистого селянського господарства та будівництва понад 10 років. Відсутній детальний план даної території в межах АДРЕСА_1 . В розробленому та затвердженому сільською радою в с. Лапаївка детальному плані території вул. Озерної немає.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі №1340/3671/18 визнано протиправним та скасовано рішення №399 XIV сесії VII скликання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.09.2018 року Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Лапаївка, Пустомитівського району, Львівської області ОСОБА_1 . Зобов`язано Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області (Львівська область, Пустомитівський район, с.Лапаївка, вул.Геофізиків, 13, ) у місячний строк з дня набранням рішенням законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області та вирішити питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області XIV сесії VIII демократичного скликання від 25.11.2021 №901 Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку із тим, що бажане місце розташування земельної ділянки перебуває у власності третіх осіб.

Позивач не погодившись з таким рішенням звернулася до суду з метою захисту її порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій №858-IV від 22.05.2003 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України Про землеустрій №858-IV від 22.05.2003 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно із частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом а частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту г частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В матеріалах справи наявне клопотання та додатки до нього, зміст якого вказує на те, що позивачем дотримано вимог законодавства при його оформленні.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Нормами Земельного кодексу України також чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним.

Згідно оскаржуваного рішення, підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідач у спірному рішенні зазначив, що згідно бажаного місця розташування земельної ділянки на даній території знаходяться земельні ділянки, що перебувають у приватній власності третіх осіб.

Зі змісту рішення суду у справі №1340/3671/18 встановлено, що при вирішенні питання щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач повинен був керуватись даними щодо наявності вільних земельних ділянок станом на час розгляду даного питання, а не брати до уваги бажане місце розташування земельної ділянки згідно із заяви позивача від 12.03.2014 року, оскільки у зв`язку з неправомірними діями відповідача, які були встановлені рішеннями судів, позивач була позбавлена можливості розгляду своєї заяви і як наслідок реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у встановлений законом строк.

Відповідно рішенням суду у справі №1340/3671/18 зобов`язано відповідача у місячний строк з дня набранням рішенням законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області та вирішити питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом встановлено, що при прийнятті рішення від 25.11.2021 №901 Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 відповідач не врахував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі №1340/3671/18, що підтверджується заявою відповідача про визнання частини позовних вимог та повторно порушено права позивача на отримання земельної ділянки.

Слід вказати, що позивач мала обґрунтовані сподівання на належний захист порушеного права при повторному розгляді її заяви відповідачем на виконання судового рішення.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішенням від 25.11.2021 року за №901 про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідачем не було дотримано принципу належного урядування.

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Натомість у спорі який виник між сторонами, суд встановив, що принципу належного урядування у розумінні практики Європейського суду з прав людини, відповідачем не дотримано. Відповідач не виправив власну помилку за повторним зверненням позивача та прийняв рішення, аналогічне за змістом тому, яке визнано судом протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення від 25.11.2021 року № 901 та наявність підстав для його скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд пл. 0,10 га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади ( в т.ч. Білогорща), то суд зазначає таке.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини).

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 5, 9 КАС України спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів особа обирає самостійно, звертаючись до суду з позовом та формулюючи зміст позовних вимог.

Обов`язок суду у разі задоволення позову найперше полягає у перевірці того, чи не суперечить обраний позивачем спосіб захисту вимогам закону та чи забезпечує він ефективний захист порушених прав, свобод та інтересів позивача (ст. 245 КАС України).

Одночасно із скасування рішення від 25.11.2021 року, позивач також просить суд зобов1язати відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд пл. 0,10 га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади ( в т.ч. Білогорща), то суд зазначає таке.

Загалом суд погоджується з обраним позивачем способом захисту своїх порушених прав та інтересів враховуючи те, що питання про розгляд клопотання позивача вирішується відповідачем тривалий час, матеріалами справи підтверджено, що протиправність дій відповідача із зазначеного питання вже була предметом судового розгляду, при чому відповідач повторно відмовляє в задоволенні клопотання позивача з тих же підстав, які визнані судом протиправними, а тому вирішити спірне питання в інший спосіб, ніж як зобов`язати Зимноводівську сільську раду надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, немає можливості.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 591/5935/17, провадження № 11-951апп19).

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області XIV сесії VIII демократичного скликання від 25.11.2021 №901 Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 .

Зобов`язати Зимноводівську сільську раду Львівського району Львівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади ( в т.ч. Білогорща) .

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.