Справа № 380/5510/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5510/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фермерського господарства «Бонсай», про визнання протиправним та скасування припису, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати припис відповідача №533-ДК/0001 Пр/03/01/-22 від 14.01.2022 року.

Посилається на те, що на момент видання спірного припису земельна ділянка площею 96,3432 га з кадастровим номером :14:000:0651 на території Карівської міської ради Сокальського району Львівської області перебувала в орендному користуванні Фермерського господарство «Бонсай». Однак відповідач вказаного не врахував та адресував припис позивачу, як голові цього господарства. Крім того, зазначив, що отримав цю земельну ділянку у такому фактичному стані, в якому став її використовувати. Також, звернув увагу, що у приписі не зазначено які саме дії повинен здійснити позивач для усунення виявлених порушень. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області винесено припис №533-ДК/0001 Пр/03/01/-22 від 14.01.2022 року голові Фермерського господарства «Бонсай» ОСОБА_1 про усунення порушення п.5 ст.20 та ст.211 Земельного кодексу України, п.1 ст.55 Кодексу України про адміністративні правопорушення на земельній ділянці площею 96,3432 га з кадастровим номером :14:000:0651 на території Карівської міської ради Сокальського району Львівської області, а саме: відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою. Зазначила, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення мають використовуватися їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст.ст.31, 33-37 Земельного кодексу України. Статтею 211 цього кодексу передбачено цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність фізичних та юридичних осіб за порушення законодавства, в тому числі відхилення від затверджених у встановленому порядку проектів землеустрою. А тому, на її думку, до позивача було правомірно застосовано адміністративну відповідальність. Щодо посилань позивача на те, що оскаржуваний ним припис не містить переліку заходів, які необхідно здійснити для усунення виявленого правопорушення, то такі не є підставою для його скасування, оскільки в приписі міститься вимога усунути виявлене порушення та зазначено у чому воно полягає з посиланням на закон. Також вказала, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №615/2197/15-ц у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їхнім суб`єктом є не фізична особа голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство, як юридична особа. З цих підстав, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Від третьої особи, Фермерського господарства «Бонсай», жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Ухвалою судді від 11.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 18.11.2021 року №533-ДК передбачено здійснити державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки земельних ділянок на території Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області, зокрема, з кадастровим номером :14:000:0651.

За результатами проведеної перевірки державним інспектором-головним спеціалістом відділу державного контролю за додержанням вимог земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Бурлаченко О.С. складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 01.12.2021 року №533-ДК/495/АП/АП/09/01-21, в якому встановлено порушення вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки з кадастровим номером :14:000:0651 загальною площею 96,3432 га, а саме п.5 ст.20 та ст.211 Земельного кодексу України, відповідальність за що передбачена п.1 ст.55 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил землеустрою».

14.01.2022 року голові Фермерського господарства «Бонсай» ОСОБА_1 винесено припис Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №533-ДК/0001 Пр/03/01/-22, яким приписано усунути порушення п.5 ст.20 та ст.211 Земельного кодексу України, п.1 ст.55 Кодексу України про адміністративні правопорушення на земельній ділянці площею 96,3432 га з кадастровим номером :14:000:0651 на території Карівської міської ради Сокальського району Львівської області, а саме: відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою. Цільове призначення 01.02 для ведення фермерського господарства. Вид використання для ведення фермерського господарства. Про виконання припису зобов`язано повідомити до 14.02.2022 року.

Позивач з вказаним приписом не погоджується та вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Між тим, суд зазначає, що земельна ділянка, про яку йдеться в оскаржуваному приписі, перебуває в орендному користуванні Фермерського господарства «Бонсай». Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.10.2017 року вчинено запис про державну реєстрацію цієї юридичної особи Фермерського господарства «Бонсай» (). Її головою, в т.ч. засновником, з 05.10.2017 є ОСОБА_1 .

Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст.187 Земельного Кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі ст.188 Земельного Кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до підп.251 п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 року №963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

За змістом ст.4 Закону №963-IV, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст.6 Закону №963-IV, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Згідно з положеннями ст.9 Закону №963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Частиною 1 ст.10 Закону №963-IV визначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.

Предметом спору у даній справі є припис відповідача №533-ДК/0001 Пр/03/01/-22 від 14.01.2022 року, який, як вказано у ньому, вручено голові Фермерського господарства «Бонсай» Ванько Роману Юрійовичу.

Положеннями ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, за змістом ч.3 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах. При цьому, визначенням предмета і підстав позову є виключною прерогативою позивача.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, тому він має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.04.2020 року у справі №825/1549/17 та від 10.02.2022 року у справі №0840/3207/18.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує те, що на момент видання припису земельна ділянка, про яку зазначено у ньому, перебувала в орендному користуванні Фермерського господарство «Бонсай». Однак відповідач, на його думку, вказаного не врахував та адресував припис позивачу, як голові цього господарства.

Так, у ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року №937-IV (далі - Закон №937-IV) вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 Закону №937-IV, право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (ст.8 Закону №937-IV).

Зі змісту ст.12 Закону №937-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу вимог ст.ст.1, 5, 7, 8, 12 Закону №937-IV можна зробити висновок, що після укладення договору оренди земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалася.

Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.03.2018 року у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 року у справі №317/2520/15-ц та від 12.12.2018 року у справі №388/1103/16-ц.

Як видно з матеріалів справи, Фермерське господарство «Бонсай» зареєстроване як юридична особа в установленому законом порядку 12.10.2017 року. Тому, з цього часу 12.10.2017 року, користувачем земельної ділянки є Фермерське господарство «Бонсай», яке представляє його голова Ванько Роман Юрійович.

Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача ОСОБА_1 перейшли до Фермерського господарства «Бонсай» з дня його державної реєстрації, тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи: Фермерське господарство «Бонсай», як користувач земельної ділянки, а не фізична особа ОСОБА_1 , та Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Про це свідчить і наступне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.05.2019 року №13-2853/16-19-СГ «Про внесення змін до договорів оренди землі» наказано внести зміни до договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від 16.12.2016 року, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 , шляхом внесення змін орендаря з «громадянина ОСОБА_1 » на «Фермерське господарство «Бонсай».

Крім того, між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду від 11.09.2019 року до Договору оренди земельної ділянки від 16.12.2016 року та викладено преамбулу в наступній редакції: «Орендодавець Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, в особі начальника відділу Держгеокадастру у Сокальському районі Бермеса С.О., діє на підставі довіреності Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.12.2016 року №02/07-428 та наказів 4178/1616 від 10.05.2016 року та №5624/196-16 від 16.06.2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (далі за текстом - Орендодавець), з однієї сторони, та Фермерське господарство «Бонсай» в особі голови Фермерського господарства Ванько Романа Юрійовича (далі за текстом - Орендар), з іншої сторони, а разом іменовані «Сторони», уклали цей Договір про нижченаведене…».

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Оскільки припис №533-ДК/0001 Пр/03/01/-22 від 14.01.2022 року, складений державним інспектором-головним спеціалістом відділу державного контролю за додержанням вимог земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Бурлаченко О.С., виданий саме голові Фермерського господарства «Бонсай» Ванько Роману Юрійовичу, як юридичній особі, а не ОСОБА_1 (як фізичній особі), суд вважає, що оскаржуваним приписом порушені права та інтереси саме Фермерського господарства «Бонсай», а не ОСОБА_1 , а тому саме Фермерське господарство «Бонсай» наділене правом звернення до суду із позовом про скасування оскаржуваного у даній справі припису.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення буде складено до 06.06.2022 року.

Суддя Ланкевич А.З.