Справа № 540/615/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 540/615/21

адміністративне провадження № К/990/5937/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року

у справі №540/615/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому позивач просив суд:

- скасувати наказ голови з ліквідації ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 22 січня 2021 року №11-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністративного акцизного податку, контролю за обігом марок акцизного податку та обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі з 22 січня 2021 року;

- стягнути з ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі та з ДПС України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ голови з ліквідації Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 22 січня 2021 року №11-о. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністративного акцизного податку, контролю за обігом марок акцизного податку та обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі з 23 січня 2021 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у сумі 108 286 (сто вісім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 30 коп. з відрахуванням податків та зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року задоволено частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 та вказати підставою для звільнення - реорганізацію державного органу та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу .

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

На зазначену постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги), в якій привести зазначені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідність вимогам КАС України, а також подання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

Підставою залишення касаційної скарги без руху слугувало те, що скаржник посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень, всупереч вимогам процесуального законодавства зазначив висновки Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин лише із посиланням на ухвалення судами рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Верховним Судом вважав, що висновки, на які посилається скаржник, зроблені за іншого правового врегулювання.

Також судом касаційної інстанції було встановлено, що скаржник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції, яка ухвалена 01 грудня 2021 року, а касаційну скаргу подано 10 лютого 2022 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху позивачем подано уточнену касаційну скаргу, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В зазначеному клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу у письмовому порядку за відсутності сторін. Не погоджуючись з постановою позивач в межах строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, а саме 29 грудня 2021 року. Проте ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, копію якої, як зазначає скаржник, отримано ним 22 січня 2022 року. Також заявник вказує, що з 19 січня 2022 року до 22 січня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні, а з 22 січня 2022 року до 10 лютого 2022 року на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою.

За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частина третя статті 329 КАС України зазначає, що строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а тому його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

За такого правового регулювання, обставин справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Під час перевірки уточненої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Позивач вважає, що апеляційним судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки апеляційний суд, змінюючи підстави для звільнення вийшов за межі позовних норм та меж апеляційної скарги. Вказана позиція апеляційного суду застосована без урахування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №821/3514/15-а щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, статті 235 КЗпП України та принципу диспозитивності адміністративного судочинства (частини 2 статті 9 КАС України. Також П`ятим апеляційним адміністративним судом не враховані висновки щодо застосування положення пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та статті 40 Кодексу законів про працю України, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 812/1303/17 (відповідно до якої сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження).

Тобто підставою для касаційного оскарження є вимоги пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, (1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

В скарзі лише викладено обставини справи, зроблено вказівку на постанову Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

При цьому, висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, зроблені за іншого правового врегулювання

Щодо посилань скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 812/1303/17, слід зазначити, що у наведених справах судами проаналізовано приписи статті 87 Закону України «Про державну службу», у редакції, що стосувалась звільнення державних службовців у 2017 році.

Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій вирішували питання щодо протиправності наказів скасувати наказ голови з ліквідації ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 22 січня 2021 року №11-о.

Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції правових позицій Верховного Суду викладених у справах № 816/654/17, № 812/1303/17 та необхідним є наголосити, що у порівнювальних справах різним є суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, а також нормативне регулювання правовідносин та їх часові проміжки. У наведених справах застосовано Закон України «Про державну службу» в редакції, що діяв до внесення змін згідно із Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX.

Водночас Верховний Суд констатував, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи №821/3514/15-а допустили порушення процесуальних норм та не встановили: реального змісту спірних правовідносин, мети звернення позивача до суду з адміністративним позовом, предмету спору та засобів доказування, належного способу захисту порушеного права, не дослідили безпосередньо обставини звільнення позивача за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України та не надали правової оцінки наказу про звільнення з роботи.

Натомість, вийшовши за межі позовних вимог, суди фактично розглянули вимоги, які не були заявлені позивачем, перебрали на себе повноваження суб`єкта владних повноважень щодо оцінки дій позивача на предмет наявності в них складу порушення Присяги і суттєво порушили становище позивача.

Тоді як у даній справі встановивши, що фактичною підставою для звільнення позивача була реорганізація Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, а не його ліквідація, а також враховуючи, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом №889-VIII, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зміни формулювання причини звільнення позивача зазначеної в наказі про її звільнення.

При цьому суд апеляційної інстанції враховав висновки, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року (справа № 440/395/20).

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Оскільки, в уточненій касаційні скарзі жодним чином не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, Верховний Суд прийшов до висновку, що скаржником недоліки які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху не усунуто.

За таких обставин за правилами пункту 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 КАС України касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №540/615/21 та поновити його.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №540/615/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді О.В. Калашнікова
О.А. Губська Ж.М. Мельник-Томенко