Справа № 580/10973/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року справа № 580/10973/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, які викладені в листі від 12.11.2021 за № 3693/01-12 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся заявою до відповідача, в якій просив встановити йому статус інваліда війни у зв`язку із встановленням йому інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в поліції, однак відповідач відмовив у надання такого статусу у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальненого поняття "особи начальницького і рядового складу Міністерства внутрішніх справ". Позивач вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що позивач, як поліцейський, відноситься до категорії осіб, яким може надаватися статус особи з інвалідністю внаслідок війни, при цьому у позивача є всі належні умови для встановлення йому такого статусу.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

12.01.2022р., в межах строку встановленого судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що ГУ НП в Черкаській області де позивач проходив службу та виконував службові обов`язки поліцейського, відповідно до зазначеної норми Закону №580-VІІІ, є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади-Національної поліції України, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. Крім того, розділ III «Система поліції та статус поліцейських» Закону №580-VІІІ теж не дає прямого визначення, тому що Національна поліція України, її центральні органи управління та територіальні органи, у яких проходять службу та виконують службові обов`язки поліцейські, входять до складу органів Міністерства внутрішніх справ України, що є визначним фактом під час надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.05.2021 року наказом №149 о/с Т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області, позивача, майора поліції, інспектора взводу №1 роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області звільнино зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Обласної МСЕК №1 від 01.11.2021 року позивачу встановлена II (друга) інвалідності, причини інвалідності - травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

09.11.2021р. позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації із заявою щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення інваліда війни.

Відповідач листом від 12.11.2021 за №3693/01-12 повідомив позивача, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі-Закон № 3551-ХІІ), до осіб з інвалідністю внаслідок війни, зокрема належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.11.2021 серії 12 ААВ встановлена причина інвалідності позивача - II групи-це травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, яка настала в результаті захворювання пов`язаного з проходженням служби у поліції. Відповідачем вказано, що відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області де позивач проходив службу та виконував службові обов`язки слідчого, відповідно до зазначеної норми Закону № 580-VІІІ, є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади-Національної поліції України, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. Отже, вказана норма не передбачає того, що поліцейські Національної поліції України є суб`єктами, про які вказано у пункті 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, а саме особами начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, розділ III "Система поліції та статус поліцейських" Закону № 3551-XII теж не дає прямого визначення, тому що Національна поліція України, її центральні органи управління та територіальні органи, у яких проходять службу та виконують службові обов`язки поліцейські, входять до складу органів Міністерства внутрішніх справ України, що є визначним фактом під час надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війн

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі ЗУ №3551-XII).

Відповідно до ст.1 ЗУ №3551-XII Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

- створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;

- організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

- виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

- надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Перелік категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаний у ст.7 ЗУ №3551-XII.

Зокрема, в абзаці першому вказано, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

В абзаці другому вказаний перелік категорій осіб, які також відносяться до їх числа. Так, відповідно до до п.2 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Отже, відповідно до положень ст.7 ЗУ №3551-XII, для належності до зазначеної категорії необхідна сукупність умов: особа повинна мати інвалідність, її посада повинна відноситися до категорії начальницького і рядового складу органів вказаних вище державних органів (наприклад, органу Міністерства внутрішніх справ), причиною інвалідності має бути поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час виконання службових обов`язків.

Суд урахував, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема в системі МВС України, з 16.08.1999р. до 06.11.2015р., а з 07.11.2015р. до 11.05.2021 - у Національній поліції. Актом про нещасний випадок, свідоцтвом про хворобу та актом огляду МСЕК підтверджується, що саме під час служби в органах поліції йому встановлена 2 група інвалідності із-за травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Отже, позивач відповідає умовам щодо наявності інвалідності та отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Щодо умови віднесення позивача до особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ суд врахував наступне.

Положення про Міністерство внутрішніх справ України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878.

Пункт 7 вказаного Положення передбачає, що МВС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а також заклади та установи.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі ЗУ №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Діяльність поліції згідно з ч.2 ст.1 ЗУ №580-VIII спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЗУ №580-VIII структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Статтею вісімдесятою Закону №580-VIII встановлено види спеціальних звань поліцейських. Так відповідно до ч.1 вказаної статті установлюються такі спеціальні звання поліцейських:

1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції;

2) спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції;

3) спеціальні звання вищого складу поліції: генерал поліції третього рангу; генерал поліції другого рангу; генерал поліції першого рангу.

Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 березня 2017 року за №348/30216. Ним передбачено, що посада інспектора апарату головних управлінь Національної поліції прирівнюється до посади інспектора апарату головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що служба на посадах в Національній поліції прирівнюється до посад начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України при визначенні права на пенсійне забезпечення, що може свідчити про їх віднесення і у спірних обставинах. Доводи відповідача про те, що положення Закону України Про національну поліцію не дають прямого визначення щодо віднесення органів національної поліції до складу Міністерства внутрішніх справ України, суд вважає не обгрунтованими у спірних правовідносинах, оскільки на віднесення органів національної поліції до складу Міністерства внутрішніх справ України вказує те, що діяльність поліції згідно з ч.2 ст.1 ЗУ №580-VIII спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом, а завдання та правова основа діяльності поліції вказує на ще, органи поліції створено у зв`язку із ліквідацією органів міліції, що входили до складу Міністерства внутрішніх справ України та фактично перебрали на себе завдання ліквідованих органів.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги наявність сукупності усіх належних умов, що дають позивачу право на визнання за ним статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, дії відповідача щодо відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, суд вважає протиправними.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення, суд зазначає, що питання встановлення особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видача відповідного посвідчення належить до виключної компетенції відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018р. у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Як вище зазначалось судом, право на встановлення особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до положень ст.7 ЗУ №3551-XII, необхідна сукупність умов: особа повинна мати інвалідність, її посада повинна відноситися до категорії начальницького і рядового складу органів, згідно переліку (наприклад, органу Міністерства внутрішніх справ), причиною інвалідності має бути поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час виконання службових обов`язків.

Суд зазначає, що наявність та відповідність сукупності всіх необхідних критеріїв для встановлення особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни належить до виключної компетенції відповідача.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність спірної відмови, а також беручи до уваги дискреційність повноважень відповідача із спірного питання, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.11.2021р. про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення інваліда війни з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити частково.

Згідно положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, які викладені в листі від 12.11.2021р. за №3693/01-12 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області (18003, м. Черкаси, вул. В. Чорновола, буд. 157, код ЄДРПОУ - 03195926) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 09.11.2021р. (вх. №Ш-64/01-06 від 09.11.2021р.) про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу посвідчення інваліда війни з доданими документами, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО