Справа № 990/81/22
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 червня 2022 року

Київ

справа №990/81/22

адміністративне провадження №П/990/81/22

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г.,перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України та Верховного Суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якій просить:

- керуючись статтями 2-12, 24, 22,77, 242 КАС України, згідно з припису статті 55 у відповідності до статей 1, 3, 6, 8, 9, 19, 21, 22, 32, 69, 92, 129 Конституції України, згідно з постанови пленуму ВСУ №9 від 01 листопада 1996 року та припису статей 15, 16, 20, 21 ЦК України, та забезпечити право на гарантований суд у розумні строки;

- звільнити від сплати судового збору згідно з Закону на підставі посвідчення;

- згідно з частини другої статті 77 КАС України зобов`язати ВР України надати до суду докази, а саме всі звернення з 01 січня 2016 року по сьогодні та відповіді на них у відповідності до вимог статті 1-2,4,24, 7, 18, 19, 22, 23, 24, 28 Закону України «Про звернення громадян і згідно з нормами Конституції України;

- згідно з частини 2 статті 77 КАС України у відповідності до моїх звернень - судових позовів з 2007 року на сьогодні, яких…???, на підставі 68 справ розглянутих Верховним Судом з 2018 року по 01 січня 2021 року, забезпечити доказами правомірних дій правосуддя України у відповідності до Конституції України і законів України;

- всі обставини справи з`ясувати у судовому засіданні виключно за моєю участю, згідно заперечень відповідачів згідно звернень до ВР України та позовних заяв і рішень Суду у відповідності до конституції України;

- застосувати посвідчення СРСР, УРСРС, України учасника ЛПА на ЧАЕС 1986 року та довідку радіологічної МСЕК і довідку про стан здоров`я, лист ВР України від 26 березня 2021 року №09/15-2021/107212, лист Верховного Суду вихідний №28/0/69-22 від 16 лютого 2022 року, які на 200% доводять протиправні дії держави;

- у зв`язку з тим, що ВР України не розглянула приблизно 300 звернень, не забезпечила прийом Головою ВР України на десятки вимог, не визнала мене особою, що постраждала внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні, не забезпечила страхове-ядерне право і страхові казначейські зобов`язання СРСР визнаних Україною та у зв`язку тим, що судова влада України не забезпечила конституційних гарантій на судовий захист порушеного права з 2007 року по сьогоднішній день;

- вимагаю визнати мене особою, яка постраждала внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні, а Україну безправною державою.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

У частині другій статті 19 КАС України визначено вичерпний перелік публічно-правових спорів, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, до яких належать, зокрема справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають в результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України, частини першої статті 266 КАС України Верховний Суд як суду першої інстанції розглядає адміністративні справи щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Отже, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на те, що вона не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з пунктами 4 і 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Викладення позовних вимог у позовній заяві та обставин на їх обґрунтування формує предмет і підстави позову, і, як наслідок, визначає предмет доказування у справі.

У позовній заяві переважно заявлені вимоги про встановлення судом певних фактів, зобов`язання вчинити певні дії, а не вимоги про захист його прав, свобод чи інтересів у спірних правовідносинах, із зазначенням належних обґрунтувань щодо можливих порушень таких прав, свобод чи інтересів, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 КАС України.

Проте, позивачем не дотримано вимог пунктів 4 та 5 частини 5 статті 160 КАС України, оскільки з поданої позовної заяви неможливо чітко встановити зміст позовних вимог позивача до Верховної Ради України, Верховного Суду (яких позивач визначив відповідачами), а також в ній не наведено виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги й не визначено, якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права та які саме.

Водночас, Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в позовній заяві не сформульовано зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України, не вказано, які конкретно дії чи бездіяльності Верховної Ради України та Верховного Суду, на його думку, є протиправними, і не наведено обґрунтувань їх протиправності, позовні вимоги визначені у спосіб, що унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернувся позивач.

Також, заявляючи вимоги про визнання незаконним та скасування будь-якого нормативно-правового акту, будь-якого органу влади, позивач не зазначив які конкретно нормативно-правові акти та якого органу він вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд звертає увагу позивача на те, що його припущення з посиланням на норми чинного законодавства не можна вважати належним обґрунтуванням позовних вимог.

Водночас ОСОБА_1 в позовній заяві не вказує дії, з якими не згоден щодо того, в чому полягає порушення його прав Верховною Радою України та Верховним Судом виходячи з передбачених законодавством України її повноважень та компетенції, не формулює зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України.

Отже, вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права та позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем Верховною Радою України та Верховним Судом. Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС.

За цих обставин Верховний Суд доходить висновку, що позивачу необхідно викласти обставини, якими він обґрунтовує кожну зі своїх позовних вимог з урахуванням наведених судом зауважень.

Суд також звертає увагу позивача, що у позові необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України та Верховного Суду, вказати, які акти, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням положень статті 266 КАС України.

Зокрема, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати докази щодо порушених його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням приписів частини першої статті 169 КАС України, суд залишає позовну заяву без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків шляхом складання та подання нової позовної заяви за кількістю учасників справи.

Керуючись статтями 169, 172, 248, 264, 266 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України та Верховного Суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк позовна заява буде повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя: А.Г. Загороднюк