Справа № 937/1973/20 (2-а/937/8/21)
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

31 травня 2022 року справа 937/1973/20 (2-а/937/8/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

при секретарі Замковій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2021 (суддя - Редько О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області Мироненко А.А., Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 12.03.2020 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому скасувати постанову Головного спеціаліста у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Бердянському, Приазовському, Приморському, Чернігівському районі та м. Бердянську Управління з контролю за використанням за охороною земель Головного управління Держгкеокадастру у Запорізькій області Мироненка Андрія Анатолійовича від 24.02.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. на підставі статті 53 КУпАП.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2021 позов задоволений.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаються на те, що позивачем було допущено нецільове використання орендованої земельної ділянки шляхом розорання, засівання сільськогосподарською культурою та подальшого збирання врожаю.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Між Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 09.02.2015 був укладений договір оренди землі.

Відповідно до пунктів 1, 14 Договору, земельна ділянка загальною площею 11,0000 га, передана в строкове платне користування для сінокосіння та випасання худоби (кадастровий номер ділянки :02:007:0013) яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

Відповідно до пунктів 6, 16 Договору, його укладено на 5 років та на земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням.

Наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 1038-ОК від 21.12.2019 Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності призначено перевірку дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :02:007:0013.

За результатами перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №1038/0/92-19-ДК/1714/АП/09/08/-19 від 24.12.2019, відповідно до якого встановлено, що на земельній ділянці проведено обробіток ґрунту.

Також складено Акт обстеження земельної ділянки № 1038/0/92-19-ДК/1181/АО/10/01/-19, в якому зазначено, що земельна ділянка обробляється.

17.02.2020 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель складено протокол про адміністративне правопорушення № 1038-ДК/0018П/07/01/-20 відповідно до якого встановлено, що 24.12.2019 у діях орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0013 встановлено нецільове використання земельної ділянки, а саме, проведено обробіток ґрунту, що є порушенням статті 96 Земельного кодексу України.

Постановою № 1038-ДК/0022ПО/08/01/-20 від 24.02.2020 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00грн за статтею 53 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Наведені положення визначають систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби, а органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про охорону земель» охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані:

- дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України;

- проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів;

- підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо;

- дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів;

- забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку;

- забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Як свідчать матеріали адміністративної справи за ст.53 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відповідач вважає, що позивач зобов`язана використовувати земельну ділянку виключно як сіножаті та випасання худоби , тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору оренди землі.

Разом з тим в договорі оренди земельної ділянки від 09.02.2015 відсутні умови щодо заборони технічної обробітки ґрунту, здійснення посівів та інших умов діяльності в рамках обраного виду цільового призначення земельної ділянки позивача.

Постановою КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 № 1051 (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) та надано визначення цих угідь. Відповідно до додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру:

Група угідь «рілля» (001.00) включає включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви; підгрупа угідь «сіножаті» «Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки».

Згідно вказаного в додатку 4 стандарту «ГОСТ 26640-85» визначення ріллі було більш прозорим та конкретизувало термін можливого розорення «рілля - сільськогосподарське угіддя, що систематично обробляється та використовується під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари. Примітка. До ріллі не відносять ділянки сіножатей та пасовищ, зайняті посівами сільськогосподарських культур не більше 2-3 років, розорані з метою корінного поліпшення, а також міжряддя садів, що використовуються під посіви».

Наразі ГОСТ 26640-85 визнано таким, що не використовується на території України, однак посилання на нього наявне в поточній редакції додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до статті 10 Закону № 963-IVдержавні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що державний інспектор при розгляді даної справи не з`ясував обставин, що мали значення під час здійснення заходу щодо перевірки дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів та дійшов помилкового висновку щодо нецільового використання земельної ділянки. В даному випадку мало місце застосування позивачем на земельній ділянці агротехнології з метою боротьби з карантинними рослинами.

Крім того, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельна ділянка та акт обстеження земельної ділянки, окрім посилання на обробки земельної ділянки не містить будь-яких належних доказів вчинення позивачем правопорушення, яке їй ставиться в провину. Надане відповідачем фото (ас67) не підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з нього неможливо встановити приналежність саме до земельної ділянки орендованої позивачем.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова від 24.02.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 272, 286 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з 31.05.2022 та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко