Справа № 480/10459/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участі секретаря судового засідання - Сороки К.О.,
представника позивача - Страшка Є.В.,
представника відповідача - Склярова О.П.,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через адвоката Страшка Є.В. звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Сумська виправна колонія №116» (далі відповідач), в якій, з урахуванням уточнень, просить:
1. Визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" за № 73/ОС/СТ-21 від 14.09.2021, яким за невиконання Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу (гриф "Для службового користування"), а саме пункту 3.1. до капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , оперуповноваженого оперативного відділу державної установи "Сумська виправна колонія № 116", застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, згідно ст. 77, п.1, пп.6 Закону України "Про національну поліцію" - (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ).
2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" № 151/ОС-21 від 14.09.2021 по особовому складу щодо звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ) капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" з 14 вересня 2021 року.
3. Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" з 15 вересня 2021 року.
4. Стягнути з Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14.09.2021 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі.
5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" з моменту проголошення рішення суду та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, перед звільненням позивач працював на посаді оперуповноваженого оперативного відділу державної установи "Сумська виправна колонія № 116". Наказом відповідача №73/ОС/СТ-21 від 14.09.2021 за невиконання Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу, до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Наказом начальника Державної установи «Сумська виправна колонія №116» №151/ОС-21 від 14.09.2021 ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ з 14 вересня 2021 року. Вказані накази позивач вважає незаконними та безпідставними, оскільки в наказі про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягненння не зазначено нормативний акт, на підставі якого накладено адміністративне стягнення, коли вчинене дисциплінарне правопорушення і в чому конкретно полягає порушення позивачем службових обов`язків.
Позивач зазначає, що до його посадових обов`язків входило коло завдань, пов`язаних з оперативно-розшуковою діяльністю, позитивні результати роботи за вказаною посадою можуть бути отримані в разі конфіденційного співробітництва із засудженими, які перебувають на території режимного об`єкту, проте, після поновлення на посаді за рішенням суду, позивача за усною вказівкою керівництва не було допущено на територію режимного об`єкта. Позивач не був ознайомлений з його посадовою інструкцією. З боку керівництва Державної установи «Сумська виправна колонія №116» на ОСОБА_1 постійно здійснювався психологічний та моральний тиск, створювалися такі умови, які б в подальшому свідчили про некомпетентність та порушення ним на окремих напрямках службової діяльності.
Ухвалою суду від 23.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечує. Зазначає, що жодних перешкод у роботі позивача відповідачем не вчинялось. Позивач систематично та навмисно не виконував службові обов`язки, на роботу виходив по бажанню, не за графіком несення служби, до посадових обов`язків відносився недбало, документацію вів неякісно та з численними порушеннями, тому на ОСОБА_1 було накладено п`ять дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідач стверджує, що позивач з посадовою інструкцією був ознайомлений під підпис 29.10.2020, а його доводи в позовній заяві є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, вважає, що позивачем не доведено факту перенесених душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниження честі та гідності, а також ділової репутації (а.с. 101-104).
У відповіді на відзив позивач підтримує позовні вимоги та не погоджується з доводами відповідача. Позивач наполягає на тому, що керівництво установи, ігноруючи всі його письмові та усні звернення, не допускало ОСОБА_1 на територію режимного об`єкту, а після поновлення його на роботі за рішенням суду від 12.11.2020, позивач перебував на робочому місці виключно в адміністративній будівлі Державної установи «Сумська виправна колонія №116».
Також позивач вказує, що 29.10.2020 не ознайомлювався з посадовою інструкцією оперуповноваженого оперативного відділу, оскільки його 03.08.2020 було звільнено з органів Державної кримінально-виконавчої служби, а поновлено на роботі за рішенням суду 16.11.2020. На посаду оперуповноваженого оперативного відділу позивача було призначено лише 18.06.2021, тому він не міг ознайомлюватись із посадовою інструкцією 29.10.2020 (а.с. 118-120).
Ухвалою суду від 31.12.2021 було вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача підтримував позовні вимоги. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Вказав, що можливо помилково була зазначена така підстава звільнення, яка вказана у спірному наказі.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом начальника Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» №95/ОС-21 від 18.06.2021 капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 було призначено на посаду оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Сумська виправна колонія № 116», звільнивши з посади начальника оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)", з 18.06.2021 (а.с. 13).
Відповідно до наказу відповідача від 25.08.2021 №400/АР-21 «Про проведення службового розслідування», з метою з`ясування причин та обставин допущених порушень окремих напрямків оперативно-службової діяльності Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)", виявлених в ході здійснення перевірки співробітниками оперативно-розшукової роботи Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, було створено комісію для проведення службового розслідування (а.с. 214).
За наслідками проведення цього службового розслідування відповідною комісією був складений висновок від 14.09.2021 (а.с.218-220).
За результатами проведеного службового розслідування, відповідно до п.3 резолютивної частини Висновку, капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)" визначено звільнити зі служби згідно Закону України «Про Національну поліцію» п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) за невиконання Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу (гриф «Для службового користування»), а саме п.3.1 (а.с. 220).
Згідно з п.1 наказу начальника Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)" № 73/ОС/СТ-21 від 14.09.2021, за невиконання Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу (гриф «Для службового користування), а саме пункту 3.1. капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , оперуповноваженого оперативного відділу державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» звільнити зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, згідно ст. 77 п. 1 пп. 6 Закону України «Про Національну поліцію» - (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ (а.с. 221).
14.09.2021 відповідачем був прийнятий наказ №151/ОС-21 «По особовому складу щодо звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ) з 14.09.2021 (а.с. 22).
Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України проводиться на основі дотримання прав і свобод людини та громадянина. Персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення. Непередбачене законодавством обмеження прав і свобод людини та громадянина неприпустиме і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У преамбулі Дисциплінарного статуту, затвердженого Закону України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) зазначено, що дія цього Статуту поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Стаття 2 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.
Згідно з частинами третьою та сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту начальник, який не наділений правом накладання дисциплінарних стягнень, має право порушити перед старшим прямим начальником клопотання про притягнення особи рядового або начальницького складу до дисциплінарної відповідальності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.
За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Як зазначає Верховний Суд у постанові від 03.04.2020, справа №805/772/18-а, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
За загальними правилами трудового законодавства саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Як свідчать обставини, викладені у позовній заяві та у відзиві, при проведенні перевірки було виявлено ряд недоліків, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 151/ОС-21 від 14.09.2021 став висновок службового розслідування від 14.09.2021 та наказ начальника Державної установи «Сумська виправна колонія №116» від 14.09.2021 №73/ОС/СТ-21.
Проте, дослідивши зміст висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу від 14.09.2021 №73/ОС/СТ-21, суд зазначає, що вони не містять конкретизації, у чому саме полягає порушення позивачем посадових обов`язків. У оскаржуваному наказі відповідачем не вказано, який саме проступок було вчинено позивачем та за яке конкретно порушення його було притягнуто до найсуворішого виду дисциплінарних стягнень.
Відповідно до п.1 розділу І Порядку №356/5, цей Порядок визначає, зокрема, підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі ДКВС України); порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання.
Згідно з п.2 Порядку №356/5, службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння;
Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства юстиції України та Присяги особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №356/5 передбачені підстави для проведення службового розслідування: порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.
Як вбачається з висновку службового розслідування щодо ОСОБА_1 , в ньому не зазначено відомостей про обставини, за яких ОСОБА_1 вчинив порушення, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі.
Так, згідно описової частини висновку, комісією встановлено, що 17.08.2021 співробітниками відділу оперативно-розшукової роботи Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції проводилась перевірка окремих напрямків оперативно-службової діяльності. Перевіркою виявлено ряд недоліків, які були занесені до «Книги зауважень та пропозицій» оперативного відділу установи. 25.08.2021 позивач був ознайомлений з недоліками в його службовій діяльності, про що було вказано в «Книзі зауважень та пропозицій» оперативного відділу ДУ «Сумська виправна колонія №116».
Проте, які саме недоліки було виявлено, ким такі недоліки було допущено, з огляду на те, що службове розслідування проводилось не лише відносно ОСОБА_1 , ані в оскаржуваних наказах, ані у висновку відповідачем не було зазначено.
Суд зазначає, що ухвалою від 22.02.2022 відповідача було зобов`язано у 5-ти денний строк надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів, що стали підставою для проведення службового розслідування. Проте на виконання вимог суду такі матеріали відповідачем надано не було.
Ухвалою від 31.05.2022 судом було повторно витребувано у ДУ "Сумська виправна колонія №116" належним чином засвідчені копії матеріалів, що стали підставою для проведення службового розслідування, а також завірену належним чином копію витягу з "Книги зауважень та пропозицій" оперативного відділу установи в частині, що стосується спірних правовідносин.
У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що за наслідками проведеної 17.08.2021 співробітниками відділу оперативно-розшукової роботи Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції перевірки окремих напрямків оперативно-службової діяльності будь-яких довідок чи актів не складалось, а було зроблено запис до "Книги зауважень та пропозицій" оперативного відділу установи, який і став підставою для службового розслідування відносно ОСОБА_1 . Проте, надати витяг з "Книги зауважень та пропозицій" відповідач не має можливості, оскільки її було знищено шляхом спалення. На підтвердження цьому надано витяг з Акту знищення секретних документів (а.с. 231-232).
За приписами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів обгрунтованості призначення щодо ОСОБА_1 службового розслідування, встановлення допущення позивачем дійсних недоліків та порушень у службовій діяльності, та не доведено суду обставин, які б слугували підставою для звільнення позивача зі служби.
Крім того, в п. 3 резолютивної частини висновку службового розслідування від 14.09.2021 зазначено, що позивача вирішено звільнити зі служби за невиконання п. 3.1 Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу (гриф «Для службового користування») (а.с. 18).
Згідно наказу №73/ОС/СТ-21 «Про заходи дисциплінарного реагування» від 14.09.2021 відповідачем застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за невиконання п. 3.1 Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу (гриф «Для службового користування»).
Водночас з Посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу, наданої відповідачем, вбачається, що розділом 3 цієї інструкції визначено права оперуповноваженого оперативного відділу, а п. 3.1. передбачене право залучати до конфіденційного співробітництва засуджених та осіб із числа персоналу установи, їх оточення як агентів, резидентів на засадах добровільності (а.с. 149-150).
Тобто, фактично за наслідками проведеного службового розслідування було виявлено порушення не використання позивачем свого права залучати до конфіденційного співробітництва засуджених та осіб із числа персоналу установи, їх оточення як агентів, резидентів на засадах добровільності, а не його посадового обов`язку. При цьому, обгрунтування того, яким чином невикористання позивачем цього права в своїй службовій діяльності вплинуло на невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни, висновки службового розслідування не містять, як не містить цього і наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, які мають значення, є необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу № 73 ОС/СТ-21 від 14.09.2021 «Про заходи дисциплінарного реагування» та наказу № 151/ОС-21 від 14.09.2021, та як наслідок поновлення позивача на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» з 15 вересня 2021 року є обґрунтованими, правомірними і відповідно, підлягають задоволенню.
Щодо стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 330,61 грн (а.с. 148).
Проти такого обрахунку середньоденної заробітної плати позивач не заперечував.
При обрахунку кількості днів вимушеного прогулу суд виходить з того, що останнім днем роботи позивача є 14.09.2021, а тому період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 261 календарний день з 15.09.2021 по 02.06.2022 (день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі).
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.
Суд при розгляді враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 09.04.2021 у справі №260/1484/18.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тобто, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.
Однак позивач не навів доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру, оскільки всі надані позивачем до позову копії медичних документів стосуються заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, а тому не можуть бути враховані судом для визначення розміру моральної шкоди у даній справі.
Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 14.09.2021 №14/09-С, укладеного між позивачем та адвокатом Страшком Євгеном Володимировичем (а.с.59-60), додаткову угоду до договору від 14.09.2021 (а.с. 61) та опис виконаних робіт станом на 11.10.2021 (а.с. 62).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.
При цьому, суд відмічає, що зазначений в Описі виконаних робіт такий вид послуг, як аналіз наданих документів та судової практики не дає змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на кожен вид робіт, при цьому даний вид послуг, може бути складовою витрат понесених під час складання позову, відповіді на відзив, тощо.
Крім того суд вважає необгрунтованими витрати у розмірі 500 грн. за направлення позовної заяви до суду з урахуванням поштового відправлення та часу 0,5 год.
З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, часткове задоволення позовних вимог, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Сумська виправна колонія №116" про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" "Про заходи дисциплінарного реагування" № 73/ОС/СТ-21 від 14.09.2021, в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" "По особовому складу щодо звільнення ОСОБА_1 " № 151/ОС-21 від 14.09.2021.
Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" з 15 вересня 2021 року.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.06.2022.

Суддя А.Б. Діска