Справа № 420/15616/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15616/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 по справі № 420/15616/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титор Дмитра Павловича щодо відмови у наданні публічної інформації щодо запиту на інформацію позивача від 16.08.21 про надання витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва надати витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19 та подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.21 він звернувся із запитом на інформацію до Теруправління ДБР у м. Миколаєві, в якому просив надати витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19. Однак листом від 25.08.21 № Т-2878/ЗПІ/16-16/21 директор ТУ ДБР у м. Миколаєві Титор Д.П. відмовив позивачу в наданні запитуваної інформації, посилаючись на ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", зважаючи на те, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом. Позивач вважає зазначену відмову необґрунтованою, оскільки інформація про рух кримінального провадження є інформацією щодо дій та рішень, вчинених під час досудового розслідування та сама по собі не містить інформації з обмеженим доступом.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ОСОБА_1 не заявником та стороною у кримінальному провадженні № 0000392 від 24.07.19, у зв`язку із чим в силу ст. 214 КПК України, підстави для надання на його запит витягу з ЄРДР відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 4листопада 2021 року у справі 420/15616/21 позов задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 16.08.21 про надання витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19.

Зобов`язав Територіальне управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва надати ОСОБА_1 витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19.

Стягнув з бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 500 грн (п`ятсот гривень).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, яке базується на однобічному трактуванні судом обставин справи та вибірковому застосуванні норм чинного законодавства та просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі 420/15616/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- інформація, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи. Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України;

- відомості щодо руху кримінальних проваджень під час досудового розслідування, які вносяться до ЄРДР є наслідком проведення досудового розслідування, а отже відображають відомості після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального провадження;

- суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що інформація про рух кримінального провадження є відкритою інформацією;

- судом не взято до уваги, що відомості з ЄРДР містять інформацію про сторін кримінального провадження, чим проігноровано пункт 10 частини першої статті 7 КПК України, відповідно до якого презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини є одним з засад кримінального провадження;

- звертаючись до суду позивач оскаржує протиправну бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що цілком спростовується встановленим судом фактом надання відповіді та підтверджується матеріалами справи, де листом від 25.08.2021 № Т-2878/3ПІ/16-16/21 позивачу повідомлено, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом;

- запитувач має право оскаржити відмову в задоволенні запиту на інформацію або ненадання відповіді на запит на інформацію, а задовольняючи позов суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності, передбачений статтею 9 КАС України;

- наданий до суду акт про надання правничої допомоги від 01.10.2021 не містить детальний опис конкретних послуг, їх погодинної вартості та затрачений час на їх виконання, не надано докази на підтвердження сплати суми, визначеної в договорі, зарахування такої на користь представника позивача, оформлені у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Одеського окружного адміністративного від 04.11.2021 у справі 420/15616/21 змінити в частині встановлення розміру судових витрат, задовольнивши клопотання позивача про стягнення з відповідача 5434 гривні судових витрат на його користь.

В апеляційній скарзі позивача зазначено, що не зважаючи на те, що його представник Єрмолатін В.І. надає правничу допомогу в судових провадження, яких близько тридцяти п`яти, де відповідачем є Державне бюро розслідувань, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, посадові особи цих органів, безпосередньо предмети та підстави позовів є відмінними і потребували окремої уваги та часу для виконання адвокатом своїх обов`язків за договором про надання правничої допомоги.

Представник Єрмолатін В.І. вказує, що якщо суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, при цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 16.08.21 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві із запитом на інформацію, в якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням витяг з ЄРДР - рух кримінального провадження № 000392 від 16.08.2021.

У відповідь листом від 25.08.21 № Т-2878/3ПІ/16-16/21 директора ТУ ДБР у м. Миколаєві позивачу повідомлено, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, у зв`язку із чим немає законних підстав для надання зазначених у заяві документів. В якості правової підстави наведено ч. 1 ст. 214 ККУ України, ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" ТУ ДБР у м. Миколаєві як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником запитуваної інформації.

Така інформація не використовується в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення інформації не може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації не переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не містить інформації, зібраної в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни чи інформації, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправної бездіяльності ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягає в ненаданні позивачу публічної інформації на інформаційний запит, та зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію, як ефективний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи, що розмір понесених витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування по справі, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 500 грн, які в силу ст. 139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тобто з ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відтак, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником такої інформації.

Розглядаючи інформаційний запит ОСОБА_1 , Територіальне Управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві виступає представником влади, здійснює свої визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішує питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 13 січня 2011 року "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Стаття 1 цього Закону закріплює, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується, зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939-VI). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

При цьому, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (частина сьома статті 6 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону).

За законодавчим визначенням, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі (стаття 19 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві відмовило ОСОБА_1 у наданні запитуваної інформації, мотивуючи це тим, що така інформація відповідно до статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є інформацією з обмеженим доступом. Також повідомлено, що надання запитуваної інформації регулюються спеціальним законом, а саме КПК України.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України установлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18.

Відповідно до розділу I "Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань" Положення №139 Реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог КПК України з метою забезпечення: реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі; інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів.

Відповідно до вимог розділу II "Порядок формування та ведення Реєстру" Положення № 139 у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником прокуратури або органу досудового розслідування таких відомостей.

Крім того, у постанові від 31.07.18 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що відомості, які містять оперативні дані правоохоронних органів про злочини та причетних до їх вчинення осіб, за визначенням категорії "службової інформації", яке встановлене статтею 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не можуть належати до службової інформації, а відомості про особу щодо якої занесено запис до бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, за якою статтею, яким правоохоронним органом та за повідомленням якої особи, що запитувались позивачем, не відповідають сукупності вимог, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", для обмеження доступу до даної інформації.

Така інформація не використовується в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення інформації не може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації не переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не містить інформації, зібраної в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни чи інформації, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність ТУ ДБР м. Миколаєва стосовно ненадання інформації на запит від 16.08.2021 про надання витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 500 грн, які в силу ст. 139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тобто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Доводи апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів та суперечить усталеній практиці Верховного Суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 слід зазначити, що суд першої інстанції при вирішенні спірного питання правильно застосував принцип співмірності та надав ґрунтовну оцінку доводам позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4листопада 2021 року у справі № 420/15616/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.