Справа № 308/17335/21
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Петрик Віталій Васильович, до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Петрик В.В., звернулася в суд з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що постановою інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області серії ЕАО № 5125603 від 08.12.2021 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн. У цій постанові зазначається, що позивач керувала транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила пункт 31.4.3 «в» ПДР керувала з несправними зовнішніми світловими приладами, не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла.

Зауважує, що однією із головних умов притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення суб`єктивної сторони складу правопорушення, яка полягає в наявності умислу. Тобто водій має усвідомлювати те, що він керує автомобілем з несправними габаритними вогнями.

З цього приводу зазначає, що лампа лівої фари в режимі ближнього світла вийшла з ладу під час руху автомобіля, до місця зупинки позивача працівником патрульної поліції, адже до того як виїхати та керувати транспортним засобом позивач пересвідчилася у справності фар транспортного засобу. Конструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про працююче освітлення номерного знаку під час руху, тому під час руху не могла знати можливу несправність.

Під час винесення відповідачем оскаржуваної постанови позивач хотіла усунути технічну несправність свого автомобіля шляхом поїздки до найближчого автозаправного комплексу, про що повідомила інспектора поліції.

Вказує, що у вказаний день перед виїздом автомобіль перебував у повній технічній справності, у тому числі працювали всі зовнішні світлові прилади. Позивач не умисно їхала на автомобілі, у якого не горіла лампа лівої фари у режимі ближнього світла у темну пору доби і вказана несправність виникла не із залежних від неї причин, а відтак в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

Після того, як позивач зупинила автомобіль на вимогу поліції і дізналася у інспектора про непрацююче освітлення лівої фари в режимі ближнього світла, яке вочевидь вийшло з ладу саме у дорозі, вірогідно через низьку якість дорожнього покриття, мала законний намір здійснити рух у напрямку автозаправного комплексу з метою відремонтувати ліву фару, застосувавши всі необхідні заходи безпеки. Однак, не дивлячись на всі спроби пояснити вказані обставини, інспектор поліції ігнорував очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме його основних складових умислу чи необережності та, всупереч твердженням статті 9 КУпАП, склав постанову, навіть не надавши можливості усунути несправність.

Звертає увагу, що позивач не була проінформована (та не бачила) про вихід з ладу лівої фари, який виник під час експлуатації транспортного засобу, а отже позивачем не могло бути зазначене виявлено під час керування автомобілем, тому вона не мала можливості вжити заходів, передбачених пунктом 31.5 ПДР.

В даному випадку працівники поліції, які виявили під час руху позивача несправність освітлювального приладу мали право обмежити рух транспортного засобу для перевірки технічного стану та з`ясувати наявність події адміністративного проступку. Однак, виявлена несправність транспортного засобу під час руху не є адміністративним проступком, а приводом для усунення цих недоліків на місці зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що інспектором не було надано будь-яких доказів про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, винність позивача та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема про те, що позивач умисно їхала на автомобілі, у якого не горіла лампа лівої фари у режимі ближнього світла у темну пору доби.

Позивач Правил дорожнього руху не порушувала, оскільки зазначена несправність на автомобілі виникла в дорозі, про що вона пояснила працівнику патрульної поліції та намагалася усунути несправність.

Враховуючи викладене, вважає, що постанова інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області серії ЕАО № 5125603 від 08.12.2021 є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Вказує, що перед виїздом автомобіль позивача перебував в повній технічній справності, а лампа лівої фари ближнього світла вийшла з ладу в дорозі. Більше того, позивач не знала і не могла знати про те, що в дорозі лампа лівої фари вийшла з ладу, адже вулиці міста були добре освітлені і позивач не бачила це. Після того, як позивача зупинили працівники патрульної поліції та було виявлено технічну несправність автомобіля, вона мала намір усунути зазначену несправність/відремонтувати та продовжити безпечний рух.

Представник позивача зауважує, що суб`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, є наявність умислу, тобто водій повинен усвідомлювати, що він здійснює рух транспортним засобом за наявності певних несправностей транспортного засобу, в тому числі, роботи ліхтарів габаритних вогнів. З огляду на вказане, позивач (водій) не усвідомлювала, що вона здійснює рух транспортним засобом за наявності певних несправностей транспортного засобу. Отже, відповідачем в порушення вимог статті 280 КУпАП не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винна позивач в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Наголошує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, не зазначено доказів і в оскаржуваній постанові. Сама по собі копія постанови у справі про адміністративне правопорушення, що надана позивачем, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Органом поліції не виконано обов`язку доказування правомірності свого рішення і прийняття такого рішення відповідно до критеріїв, описаних у статті 2 КАС України. З урахування цього, відповідачем порушено процедуру прийняття рішення, отже, оскаржувана постанова не може вважатися законною, тому підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, просить суд скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області серії ЕАО № 5125603 від 08.12.2021.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.04.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи вимоги позивача безпідставними.

У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що 08.12.2021 екіпаж патрульної поліції під час несення служби на в м. Ужгороді по вул. Митна, 17, помітив автомобіль, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив ПДР, а саме порушив пункт 31.4.3 «в» ПДР, тобто керував транспортним засобом, режим роботи зовнішніх світлових приладів якого не відповідав вимогам технічного стану транспортного засобу, зокрема у автомобіля не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим вчинив адміністративне правопорушення за частиною першою статті 121 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 31.4.3 «в» ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 121 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується підписом позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надала. Інспектор виніс постанову за частиною першою статті 121 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі статті 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та під підпис запропоновано отримати її копію.

Щодо відсутності у позивача будь-яких доказів та необґрунтованості його вимог представник відповідача вказує, що згідно з позовною заявою позивач повністю визнає факт керування транспортним засобом з технічною несправністю у вигляді непрацюючої лівої фари та лише сумнівно зазначає, що вона не знала, що керує транспортним засобом з технічною несправністю. В силу приписів частини першої статті 78 КАС України факт керування транспортним з технічною несправністю у вигляді непрацюючої лівої фари не підлягає доказуванню та вважається доведеним. Позивач сумнівно обґрунтовує свої вимоги, проте жодного доказу на підтвердження власних тверджень не навела. Позивач стверджує, що в її діях відсутня вина, яка може виявлятися виключно у формі умислу за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Представник відповідача звертає увагу, що за змістом статей 10, 11 КУпАП вина особи може проявлятися у вигляді умислу або необережності. При цьому диспозиція частини першої статті 121 КУпАП, не містить обов`язкової вказівки на суб`єктивну сторону даного правопорушення виключно у формі умислу. Оскільки у позивача було виявлено технічну несправність з якою забороняється експлуатація транспортних засобів, інспектором було встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

Як зауважує представник відповідача, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, інспектором було прийнято рішення у справі на місці вчинення адміністративного правопорушення. Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази. Останній разом зі своїм напарником (іншим інспектором, що був в його екіпажі) стали свідками того як водій ОСОБА_1 08.12.2021 керувала транспортним засобом, режим роботи зовнішніх світлових приладів якого не відповідав вимогам технічного стану транспортного засобу, зокрема у автомобіля не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила пункту 31.4.3 «в» ПДР, у зв`язку з чим інспектор мав всі підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративні правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП. На підставі наведеного інспектором і було в подальшому розглянуто справу про адміністративне правопорушення, а за результатами розгляду встановлена вина позивача.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, представник відповідача вважає, що немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Петрик В.В. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до частин першої, другої, восьмої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Охотської А.Р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5125603 від 08.12.2021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першої статті 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 08.12.2021, о 20.38 год., в м. Ужгород, вул. Митна, 17, водій керував транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила вимоги п. 31.4.3 «в» ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернулася із даним позовом в суд.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пунктом восьмим частини першої статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 10 Закону України «Про дорожній рух» на власника транспортного засобу покладено обов`язок здійснювати заходи щодо утримання у справному технічному стані транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктами «а» та «б» пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 31.1 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до підпункту 31.4.3 п. 31.4 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно з частиною першою статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається, зі змісту статті 251 КУпАП та частині першої статті 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь-які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини першої статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.

Позивач факт вчинення нею адміністративного правопорушення заперечила. Вказує, що перед виїздом автомобіль перебував в повній технічній справності, а лампа лівої фари ближнього світла вийшла з ладу в дорозі. Стверджує, що після того, як її зупинили працівники патрульної поліції та було виявлено технічну несправність автомобіля, вона мала намір усунути зазначену несправність та продовжити безпечний рух.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази умисних дій водія щодо керування автомобілем, у якого не горіла лампа лівої фари у режимі ближнього світла у темну пору доби.

Згідно з пунктом 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.9 ПДР, якщо аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 («ї»; «д» у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Відповідно до пункту 31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що несправність, наявна у транспортного засобу позивача не просто дозволяла, а, в силу пункту 31.5 ПДР, зобов`язувала до руху до місця ремонту задля її усунення, про що зазначає позивач та чого не було спростовано відповідачем.

Також, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням вказаного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Суд зазначає, що посилання представника відповідача на оскаржувану постанову як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Однак, відповідачем не надано будь-яких відеозаписів чи фотофіксації правопорушення, а отже суду не видається за можливе встановити, що позивачем справді було порушено ПДР.

При цьому дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Технічний засіб, яким здійснено відеозапис, має бути зазначений в постанові, інакше виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі, а постанова є складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Згідно з приписами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем вказаного адміністративного порушення та таких не було надано суду.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відтак, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Разом з цим, з наданих представником відповідача доводів суд не може встановити факт порушення позивачем ПДР.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення за порушення, яке їй інкримінувалося.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати оскаржувану постанову, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів частини першої статті 139 КАС України, якою визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з квитанцією № від 17.12.2021 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 454 грн.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача 454 грн. судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Петрик Віталій Васильович, до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Охотської А.Р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5125603 від 08 грудня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першої статті 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, що знаходиться за адресою: вул. Олега Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 31 травня 2022 року.

Головуюча А.І. Сарай