Справа № 160/20952/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20952/21
(суддя Голобутовський Р.З., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №160/20952/21 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОЛЯ-76» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОЛЯ-76» 02 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 12.05.2021 року №82/741-29 складений інспекторами праці Лашкевич О.Л. та Попко Г.А.

Позов обґрунтовано тим, що ОСББ не є суб`єктом господарювання та не здійснює господарську діяльність, а тому відповідачем не може проводитись перевірка і виноситись припис відносно ОСББ про усунення виявлених порушень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що припис є протиправним, з огляду на відсутність суті встановлених у ньому порушень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем допущено порушення норм Кодексу законів про працю при звільненні ОСОБА_1 , а тому позивач зобов`язаний їх усунути згідно з приписом від 12.05.2021 року №82/741-29.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що в період з 06.05.2021 року по 07.05.2021 року на підставі наказу від 28.04.2021 року №582-П, направлення від 29.04.2021 року №270-Н Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОЛЯ-76».

За наслідками перевірки складено акт від 07.05.2021 року №82/4.1-741 (а.с.77-95).

В розділі акта «опис виявлених порушень вимог законодавства» зазначені наступні порушення:

«ч.3 ст. 22 КЗпП України, а саме: відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається».

Так, в ході перевірки встановлено випадок безпідставного звільнення Голови правління ОСББ «Поля-76». Наказом від 30.07.2018 року ОСОБА_1 згідно з рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «ПОЛЯ-76» від 29.06.2017 року та затвердженого штатного розпису прийнята на посаду Голова правління з 01.01.2018 року. Згідно з фондом оплати праці ОСОБА_1 призначено собі заробітну плату у розмірі 4800 грн/місяць.

Згідно письмового пояснення Голови правління ОСОБА_2 від 07.05.2021 року №07/05-21 встановлено наступне: « 26.09.2019 року на засіданні Правління ОСББ «ПОЛЯ-76» у присутності ОСОБА_1 , членів правління та п`яти співвласників були розглянуті письмові звернення та скарги співвласників, які оцінювали роботу ОСОБА_1 , як голови правління, незадовільною. ОСОБА_1 були вручені звернення та запропоновано звільнитися з посади Голови правління за власним бажанням, але вона викинула документи та покинула збори Правління. Засідання правління продовжилося і було прийнято ряд рішень, які відображені у Протоколі №7 від 26.09.2019 року щодо переобрання та звільнення ОСОБА_1 з поста Голови правління ОСББ «ПОЛЯ-76» 30.09.2019 року. Також цим рішенням зобов`язано ОСОБА_1 в день звільнення передати всю документацію та печатки новому голові правління, за актом приймання-передачі. В момент звільнення ОСОБА_1 не передавала Правлінню жодних документів, печатки, матеріальних цінностей, доступу до банківських рахунків ОСББ «Поля-76», в останній день роботи закрила усі діючі договори додатковими угодами від 30.09.2019 року. У зв`язку з відсутністю будь-яких документів для з`ясування факту перебування на посаді, розміру посадового окладу, факту отримання відпуски за відпрацьований час і здійснення виплат при звільненні правлінням ОСББ було зроблено запит про надання документів «Управляючій компанії «Дніпроград-2», яка надавала бухгалтерські послуги ОСББ «ПОЛЯ-76» до 30.09.2019 року. На підставі Протоколу №7 від 26.09.2019 року, було видано наказ від 07.11.2019 року №1/7-11-19 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України з 01.10.2019 року у зв`язку з підставами, що визначені іншими законами. Гр. ОСОБА_1 рекомендованим листом запросили на зустріч для ознайомлення та отримання наказу про звільнення і передачі документів ОСББ печатки, матеріальних цінностей та ін. Але гр. ОСОБА_1 на зустріч не з`явилася. Акт відмови від передачі документів був складений за підписом присутніх осіб. Узгодити інший час для передачі документів та отримання наказу про звільнення гр. ОСОБА_1 не намагалася. З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлена, про що безпосередньо зазначається нею в позовній заяві до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у справі №203/833/20 за її позовом до ОСББ «ПОЛЯ-76» про скасування наказу про звільнення, як незаконного та поновлення на посаді. Слід зазначити, що ОСОБА_1 відкликала свій позов, про що свідчить ухвала суду. Пізніше ОСОБА_1 подала інший позов про визнання недійсним рішення правління та рішення загальних зборів до Господарського суду Дніпропетровської області, справа №904/7124/20, і також відкликала свій позов. У розрахунку, який був направлений ОСОБА_1 після її звернення була технічна помилка, але розрахунок був виправлений та здійсненна доплата у розмірі 59,17 грн».

Так, відповідно ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

ОСОБА_1 не була відсторонена від виконання своїх обов`язків членами правління.

Згідно з Протоколом №7 Засідання Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОЛЯ-76» на засіданні були присутні Члени правління в кількості 7 осіб, також були запрошені особи без права голосу. У порядку денному засідання правління зазначено:

п.1 Розгляд звернень співвласників ОСББ «Поля-76» щодо вираження недовіри Голові правління ОСОБА_1

п.2 Вирішення питання щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та про затвердження особи керівника ОСББ «Поля-76».

п.3 Про скликання загальних зборів ОСББ «Поля-76» для вирішення питання щодо відкликання повноважень з ОСОБА_1 , як члена правління згідно Статуту ОСББ «Поля-76».

Так, на Засіданні Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОЛЯ-76» вирішено: прийняти рішення відносно зміни Голови Правління, а саме:

- усунути з посту Голови Правління ОСББ ОСОБА_1 ;

- звільнити з посади Голови Правління ОСББ ОСОБА_1 з 30.09.2019 року;

- обрати на пост Голови Правління ОСББ ОСОБА_2 ;

- призначити на посаду Голови Правління ОСББ ОСОБА_2 з 01.10.2019 року;

- зобов`язати ОСОБА_1 в день звільнення передати усю наявну документацію ОСББ, матеріальні цінності ОСББ, печатки ОСББ новому Голові Правління за актом приймання-передачі;

- вчинити всі дії щодо реєстрації змін керівника, які відбулися в ОСББ та доручити новопризначеному Голові ОСББ здійснити дану процедуру, згідно чинного законодавства;

- ОСОБА_1 , задля здійснення контролю та звітування перед Загальними зборами ОСББ до проведення загальних зборів надати ревізору ОСОБА_4 первинні та аналітичні документи бухгалтерського і податкового обліку, фінансової, статистичної та податкової звітності об`єднання за період з січня 2018 року по вересень 2019 року. Терміни проведення перевірки з 01.10.2019 року;

- скликати Загальні збори 22.10.2019 року;

- доручити Членам Правління оповістити співвласників під розпис або рекомендованим листом про проведення Загальних зборів.

Так, іншими законами (п.9 ст.36 КЗпП України) не передбачено процедуру звільнення. Заява ОСОБА_1 про звільнення відсутня. Рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку щодо звільнення ОСОБА_1 на загальних зборах не приймалось, у зв`язку з тим, що загальні збори ще не проводились, процедуру звільнення з боку членів правління не дотримано. Таким чином, звільнення ОСОБА_1 є безпідставним.

2. ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме: при перевірці встановлені випадки не забезпечення роботодавцем достовірного обліку виконуваної працівником роботи. Так, наприклад, наказом від 07.11.2019 року №1/7-11-19 ОСОБА_1 звільнено з 01.10.2019 року. Згідно з випискою/особовим рахунком з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року від 08.11.2019 року остаточний розрахунок з нею проведено частково (компенсація за невикористану відпустку). Після виявлення помилки у розрахунку компенсації за невикористану відпустку згідно з платіжним дорученням №40 від 07.05.2021 року остаточний розрахунок проведено (компенсацію за невикористану відпустку доплачено);

3. ч.1 ст.116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При перевірці встановлені випадки розрахунку без повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, у зв`язку з тим, що у день звільнення працівник не працював та не пред`являв вимоги про розрахунок.

Так, наприклад: наказом від 07.11.2019 року №1/7-11-19 ОСОБА_1 звільнено з 01.10.2019 року відповідно до п.9 ч.1 ст.36 КЗііП України з 01.10.2019 року, у зв`язку з підставами, що визначені іншими законами. Згідно з випискою/особовим рахунком з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року від 08.11.2019 року остаточний розрахунок проведено частково (компенсація за невикористану відпустку). Згідно з платіжним дорученням №40 від 07.05.2021 року остаточний розрахунок проведено (компенсацію за невикористану відпустку доплачено), чим порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України» (а.с.77-95).

24.05.2021 року позивачем складені зауваження на акт перевірки за вих. №24/05-2021-1 (а.с.73-74).

12.05.2021 року відповідачем складено припис №82/741-29 про усунення виявлених порушень законодавства про працю (а.с.68-72).

Зміст припису фактично відтворює зміст виявлених порушень зафіксованих в акті від 07.05.2021 року №82/4.1-741.

Примірник припису отримано ОСОБА_2 24.05.2021 року (а.с.72).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного припису є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон України № 877).

На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), згідно із п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.5 п.4 та п.50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року №340 (далі Положення №340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Частинами 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).

Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. №1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно із пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин. Таким чином, колегія суддів зробила висновок про те, що на законодавчому рівні було визначено державний орган - Державну службу України з питань праці (Держпраці), який у відповідності до вимог Закону України № 877 здійснює держаний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, в тому числі, у формі інспекційних відвідувань.

Разом з цим, п. 12 Порядку №823 визначено, що інспекторам праці забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду індивідуальних або колективних трудових спорів; розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач складаючи акт від 07.05.2021 року №82/4.1-741 зазначив про виявлення в ході перевірки «випадку безпідставного звільнення Голови правління ОСББ «Поля-76», що є порушенням ч.3 ст. 22 КЗпП та ч.1 ст. 116 КЗпП, а саме «остаточний розрахунок проведено частково» (а.с.77-95).

При цьому, як зазначено у цьому ж акті ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСББ «Поля-76» про скасування наказу про звільнення (справа №203/833/20) та з позовом до господарського суду про визнання недійним рішення правління та рішення загальних зборів щодо її звільнення (справа №904/7124/20) та в подальшому відкликала ці позовні заяви.

Тобто, спір щодо законності звільнення ОСОБА_1 був переданий на розгляд суду.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Велика палата Верховного Суду в своєї постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 висловила правову позицію щодо правової природи стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку), та зазначила, що воно є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила в указаній постанові, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Отже, строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення такого відшкодування є обмеженим у відповідності до ст. 233 КЗпП України, при цьому він може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску у відповідності до ст. 234 КЗпП.

Відповідно ст. 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються

Враховуючи те, що ОСОБА_1 зверталася до суду для вирішення спору щодо правомірності її звільнення, додаткове вирішення цього питання відповідачем через інспекційне відвідування фактично свідчить про втручання Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у вирішення індивідуального трудового спору.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції наголошує і на тому, що наказ про звільнення позивача від 07.11.2019 року №1/7-11-19 є актом індивідуальної дії відносно ОСОБА_1 , і відповідач не може вирішувати за особу, якої він стосується чи порушує такий наказ її права.

Відповідач, як Державний орган, що здійснює контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами уповноважений перевіряти дії позивача вчинені на виконання такого наказу, а не вирішувати питання чи порушує такий наказ права ті інтереси самої особи відносно якої він винесений, оскільки така особа повинна сама вирішувати це питання та у разі незгоди з таким наказом звертатися до відповідного органу для вирішення трудового спору у встановлені законом строки.

З огляну на вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що оскаржуваний припис винесено без дотримання норм п. 5, 12 Порядку №823 та норм Кодексу законів про працю України, зокрема, статей 117 та 233 КЗпП.

Слід зазначити й те, що відповідач у своєму акті від 07.05.2021 року №82/4.1-741 та оскаржуваному приписі вказує на порушення позивачем частини 3 статті 23 КЗпП.

Положення статті 23 КЗпП визначають гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору.

Частина 3 статті 23 КЗпП передбачає, що вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Відповідач зазначаючи у приписі про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 12.05.2021 року №82/741-29 про порушення позивачем частини 3 статті 23 КЗпП не зазначає в чому полягає таке порушення.

Не зазначення в оскаржуваному приписі в чому полягає порушення позивачем частини 3 статті 23 КЗпП унеможливлює усунення такого порушення та виконання вимог такого припису.

В свою чергу, враховуючи те, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства, в той час як оскаржуваний припис не містить обставин того в чому полягає порушення позивачем частини 3 статті 23 КЗпП, що унеможливлює усунення такого порушення та виконання вимог такого припису, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такого припису та необхідності його скасування.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено спір, оскільки скасовано припис від 12.05.2021 року №82/741-29, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність залишення оскарженого рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №160/20952/21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко