Справа № 160/6790/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
06 червня 2022 року Справа № 160/6790/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі та неврахування при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та повної вислуги років;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та врахуванням попередньо виплаченої суми.

Ухвалою суду від 16.05.2022р. зазначена позовна заява була залишена без руху на підставі ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

1) доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги доказів, а саме:

- доказів того, що позивачеві було протиправно виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 01.04.2004р., зокрема, доказів оскарження таких дій у встановленому законодавством порядку (відповідне рішення суду), у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копії судового рішення у справі №160/19214/21, з відміткою про набрання ним законної сили, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

- доказів отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні із зазначенням дати такого отримання, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

31.05.2022р. засобами поштового зв`язку на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2022р., від позивача на адресу суду надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви, до якої останній, зокрема, додав, а саме:

- виписку по банківському рахунку від 25.05.2022р. за період 01.01.2021р. - 31.12.2021р.;

- клопотання про поновлення строків на звернення до суду, в якому позивач просить поновити строк на звернення до суду із даним позовом посилаючись на те, що відповідь на його звернення щодо надання роз`яснень з питання отримання одноразової грошової допомоги при звільненні було отримано його матір`ю та позивачеві не передано, а про наявність такого листа позивач довідався лише після смерті матері 05.03.2022р. у зв`язку з чим звернувся до юриста який роз`яснив позивачеві, що його права були порушені; наказ про виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 не було доведено до позивача; у позивача не має юридичної освіти, що унеможливило його знання про те, що спірна допомога була виплачена йому не в повному обсязі. В обгрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного суду від 30.09.2021р. у справі №320/3307/21 та рішення Європейського Суду з прав людини "Іліан проти Туреччини".

Так, з метою відкриття провадження у даній справі та досліджуючи надані позивачем докази на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2022р. разом з поданим клопотанням про поновлення строків на звернення до суду, суд приходить до висновку про те, що викладені у даному клопотанні причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не можуть бути визнані судом поважними, а тому даний адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі та неврахування при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та повної вислуги років, тобто, з урахуванням листа відповідача від 24.05.2021р., позивач повинен був звернутися до суду з даними позовними вимогами у місячний строк після того як довідався про розмір та складові спірної одноразової грошової допомоги при звільненні, а також з моменту виплати у квітні 2021 року, тобто, повинен був звернутися у строк до 25.06.2021р. (з урахуванням листа від 24.05.2021р.), однак згідно штемпеля поштового зв`язку даний позов подано позивачем лише 04.05.2022р., тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, звертаючись із даним адміністративним позовом 04.05.2022р., та заявляючи клопотання про поновлення строків на звернення до суду на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2022р., позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позов, виходячи з наступного.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним і залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що з даним адміністративним позовом щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі та неврахування при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та повної вислуги років (основна вимога) позивач повинен був звернутися до суду у місячний строк після отримання такої допомоги у квітні 2021 року та з урахуванням листа відповідача від 24.05.2021р., тобто, у строк до 25.06.2021р., проте, даний позов подано позивачем лише 04.05.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку), тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду з цим позовом посилаючись як на поважність причин пропуску такого строку, на те, що відповідь на його звернення щодо надання роз`яснень з питання отримання одноразової грошової допомоги при звільненні було отримано його матір`ю та позивачеві не передано, а про наявність такого листа позивач довідався лише після смерті матері 05.03.2022р. у зв`язку з чим звернувся до юриста який роз`яснив позивачеві, що його права були порушені; наказ про виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 не було доведено до позивача; у позивача не має юридичної освіти, що унеможливило його знання про те, що спірна допомога була виплачена йому не в повному обсязі.

Проте, наведені обставини судом не можуть бути визнані поважними для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки, по-перше, після отримання у квітні 2021 року (що підтверджується змістом виписки по банківському рахунку від 25.05.2022р. за період 01.01.2021р. - 31.12.2021р.) одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до відповідача із відповідним зверненням про надання роз`яснень щодо отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому посилання позивача на те, що відсутність у нього юридичної освіти унеможливило його знання щодо виплати спірної допомоги не в повному обсязі є безпідставними та відхиляються судом; по-друге, після неотримання відповіді на своє звернення про надання роз`яснень щодо отримання одноразової грошової допомоги при звільненні позивач не вживав жодних заходів для отримання такої відповіді чи з`ясування причин її не надання, таких доказів суду не надано; по-третє, доказів того, що наказ про виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 не було доведено до позивача суду не надано, як і не наведено пояснень щодо того, яким чином наведена обставина впливає на поважність причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені у клопотанні про поновлення строків на звернення до суду обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом не є поважними причинами для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення з даними позовними вимогами.

Таким чином, суд визнає неповажними причинами пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до вимог ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо вказані у заяві підстави для поновлення пропущеного строку до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із положеннями п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, визнання судом неповажними причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення даного адміністративного позову згідно до вимог ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.02.2021р. у справі №9901/141/20, яка підлягає обов`язковому врахуванню судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, судом враховується і рішення Європейського суду з прав людини у справі Фогарді проти Сполученого Королівства про те, що право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави, а також і рішення Європейського суду з прав людини Устименко проти України, яке набуло статусу остаточного 29.01.2016р., про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути досліджені судом та повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

Керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

У відповідності до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва