Справа № 320/4696/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м.Київ № 320/4696/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області №5047/0416 від 30.11.2020 про нарахування ОСОБА_1 суми штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 34 930 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2020 року відповідач здійснив камеральну перевірку, якою встановив несвоєчасність сплати узгодженої суми грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення № А4R201 від 19.12.2011. На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №5047/0416 від 30.11.2020 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 34930,61 грн. Проте, відповідач протиправно охопив камеральною перевіркою періоди, за якими сплив 1095-денний строк давності, та нарахував штрафні санкції поза межами строку давності.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що висновки камеральної перевірки з питання порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, викладені в акті від 20.10.2020 №203/10-36-04-16/ НОМЕР_1 є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 30.11.2020 №5047/0416 складено згідно вимог чинного законодавства. Просив врахувати те, що санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, відображених у акті перевірки виникли з моменту фактичної сплати позивачем суми, коли відбулось погашення боргу, а отже в межах строку, передбаченого п.102.1 ст.102 ПК України. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до приписів постанови КМУ від 30.09.2020 №893 та наказу ДПС України від 30.09.2020р. №529 відбулось компетенційне правонаступництво між ГУ ДПС у Київській області (у якості правопопередника зі статусом юридичної особи публічного права ) та ГУ ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС (у якості правонаступника зі статусом структурного підрозділу органу державної виконавчої влади - юридичної особи публічного права).

У розумінні п.п.41.1.1 ст.41 Податкового кодексу України ДПС України та ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС, є окремими податковими органами та окремими контролюючими органами як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

До того ж у розумінні п.41.4 ст.41 Податкового кодексу України і ДПС України, і ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС є окремими органами стягнення.

Водночас із цим, за змістом положень п.п.7-9 ч.1 ст.4, ч.ч.1 і 3 ст.43, ч.1 ст.46 КАС України участь в адміністративній справі у якості сторони може брати або юридична особа публічного права (посадова чи службова особа цього суб`єкта права), або орган державної влади без статусу юридичної особи (посадова чи службова особа цього органу державної влади), або інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права і відповідно до ч.1 ст.16 означеного закону утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Оскільки за змістом наказу ДПС України від 30.09.2020 №529 у складі органу державної влади - ДПС України утворено 31 відокремлений структурний підрозділ, то слід вважати, що ці територіальні органи діють у судових процедурах від імені ДПС України як органу державної влади - юридичної особи публічного права і можуть бути наділені адміністративною процесуальною дієздатністю виключно за критерієм - інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Втім, частиною 2 ст.21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є органами державної влади.

Таким чином, законодавець увів в дію юридичну конструкцію, у силу якого структурні відокремлені підрозділи органу державної виконавчої влади (а саме: центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику) є самостійними органами державної влади без статусу юридичної особи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заміну відповідача правонаступником.

Також, у відзиві відповідач заявив клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 КАСУ передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник відповідача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) зареєстрований в якості Фізичної особи-підприємця, перебуває на обліку у ГУ ДПС у Київській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України уповноваженою особою ГУ ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку платника податку на додану вартість - ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати податку на додану вартість .

За результатами вказаної перевірки складено акт від 20.10.2020 №203/10-36-04-16/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого встановлено порушення підприємцем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2011 № А4R2021, із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з висновками акту від 20.10.2020 №203/10-36-04-16/, позивачем до ГУ ДПС у Київській області подавались заперечення від 09.11.2020, які було відхилено відповідачем, про що повідомлено позивача листом.

Надалі, на підставі висновків акту від 20.10.2020 №203/10-36-04-16/, ГУ ДПС у Київській області 30.11.2020 винесено податкове повідомлення-рішення №5047/0416, яким до позивача відповідно до ст.126 Податкового кодексу України за затримку сплати грошового зобов`язання на суму 174653,05 грн з ПДВ, застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 20% вказаної суми, а саме 34930,61 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем до ДПС України, проте рішенням ДПС України від 17.03.2021 №/П/99-00-06-01-04-09 скарга позивача була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вищевказані обставини слугували підставами для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписами підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Положеннями пункту 76.1 статті 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

При цьому, в розрізі пункту 76.3 статті 76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Отже, у випадку визначення податкового (грошового) зобов`язання органом ДПС граничним днем сплати буде десятий календарний день, що настає за днем отримання платником відповідного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За наслідками проведеної відповідачем камеральної перевірки було встановлено несвоєчасність сплати позивачем податкового боргу з податку на додану вартість на підставі податкового повідомлення-рішення від 19.12.2011 № А4R2021 у сумі 174 653,09 грн.

Вказаний податковий борг в подальшому, за відповідним позовом податкового органу, було стягнуто на користь державного бюджету України постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2012 у справі №2а-4791/12/1070.

Суд звертає увагу, що позивачем не заперечується факт порушення граничних строків сплати узгодженого боргу з ПДВ на підставі повідомлення-рішення від 19.12.2011 № А4R2021, проте він зазначає, що штраф у розмірі 34930,61 грн, був нарахований контролюючим органом поза межами строків, встановлених ПК України - 1095 днів.

Як свідчать матеріали справи, позивачем сплачено грошове зобов`язання з ПДВ 19.08.2020 у сумі 174653,05 грн.

На вказану суму, контролюючим органом нараховано штраф у розмірі 20%, що становить 34930,61 грн.

Судом встановлено, що Головне управління Державної податкової служби у Київській області обраховувало штраф за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з ПДВ згідно ППР від 19.12.2011 № А4R2021 та визначило його з моменту фактичної сплати позивачем такого грошового зобов`язання - 19.08.2020.

Однак, суд зазначає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) врегульовано статтею 114 ПК України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені та штрафу), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначеного дає суду підстави стверджувати, що термін застосування до платників податків штрафних санкцій такий самий, як термін позовної давності згідно зі ст. 102 ПК України. Тобто, контролюючий орган може нарахувати суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючого розрахунку до неї) та /або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Після закінчення зазначеного вище строку давності донараховане грошове зобов`язання стає безнадійним податковим боргом і списується з платника податків самим податковим органом. Строк примусового стягнення з платника податків податкового боргу становить 1095 днів з дня його виникнення.

Тобто пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України чітко та недвозначно визначає початком строку давності останній день граничного строку подання податкової декларації, або останній день граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Саме таке тлумачення норму пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України міститься у постановах Верховного Суду, зокрема від 10.05.2018 у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 у справі №824/760/17-а, від 29.01.2019 у справі № 820/495/18, від 05.07.2019 у справі № 820/11541/13-а та від 16.04.2019 у справі № 808/8881/13-а.

Виходячи з наведеного, відповідач вправі був провести відповідну перевірку своєчасності оплати узгодженого податкового зобов`язання на підставі податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2011 № А4R2021 не пізніше ніж до 03.01.2015 (1095 днів від граничного строку сплати зобов`язання - 04.01.2012).

Натомість ГУ ДПС у Київській області провело камеральну перевірку своєчасності оплати узгодженого податкового зобов`язання з вказаними податковими деклараціями лише 20.10.2020, тобто за межами строків давності, які визначені статтею 102 Податкового кодексу України.

В акті камеральної перевірки чітко зазначено, що строк прострочення (затримки) оплати становить 3150 днів, що є більше ніж визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк у 1095 днів. Отже визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк давності є пропущеним.

За наслідками проведеної відповідачем камеральної перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.10.2020 №5047/0416 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 34930,61 грн, яке прийняте також за межами строків давності, які визначені статтею 102 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене, суд вважає, що застосування контролюючим органом штрафних санкцій до ФОП ОСОБА_1 здійснено останнім поза межами 1095 денного строку, адже моментом відліку часу для їх застосування є дата виникнення податкового боргу, який виникає з дня його несплати, а не з дати його сплати.

Суд наголошує, що сплата грошового зобов`язання із затримкою є підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій, однак при цьому такі штрафні санкції можуть бути застосовані у межах строку 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Подібні висновки викладені Верховним Судом і у постановах від 10.05.2018 року у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 року у справі № 824/760/17 та від 28.11.2018 року у справі № 808/2282/17, від 22.05.2022 у справі №280/928/20.

Враховуючи наведене, з урахуванням приписів пункту 287.3 статті 287 ПК України, суд вважає, що ГУ ДПС у Київській області мало право нарахувати штрафні санкції за порушення строків сплати податкового боргу за ППР від 19.12.2011 № А4R2021, з граничним строком сплати грошових зобов`язань 04.01.2012 у строк до 03.01.2015.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору, у розмірі 908 грн, що підтверджується платіжним дорученням про сплату судового збору №52038 від 18.04.2021.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області () №5047/0416 від 30.11.2020 про нарахування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) суми штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 34 930 грн. 61 коп.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.