Справа № 640/21050/21
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Кравчука В.М.
1. У цій справі постало питання щодо належності справи до адміністративної юрисдикції.
2. У справі, що розглядається, позивач оскаржує рішення державних реєстраторів, винесених на виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29.01.2021 по справі №991/519/21 (провадження 1-кс/991/539/21) про накладення арешту із забороною на відчуження, розпорядження та користування правом вимоги (майнових прав).
3. Колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач хоче виключити майно з арешту використовуючи для цього адміністративний, а не кримінальне суд, однак всі питання щодо арешту майна, накладеного як засіб забезпечення кримінального провадження (накладення, зміна, скасування), є кримінально-процесуальними правовідносинами й повинні вирішуватися судом, що розглядає кримінальну справу.
4. Цей висновок не видається переконливим з огляду на таке.
5. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
6. Відповідно до пунктів 1 та 9 частини першої статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Реєстраційною дією є державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з нього.
7. Загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та її публічність; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (частина перша статті 3 цього Закону).
8. За змістом статті 10 зазначеного Закону під час прийняття рішення щодо реєстраційних дій державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, у тому числі й відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.
9. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
10. З аналізу норм законодавства можна дійти висновку, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це сукупність умов, підстав та дій (процедури).
11. Враховуючи зазначене, судові спори щодо державної реєстрації можна поділити на 2 категорії:
- ті, що стосуються підстав та умов проведення реєстраційних дій;
- ті, що стосуються способу (процедури) проведення реєстраційних дій.
12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2019 у справі №520/2834/17, предметом спору в якій було скасування рішення державного реєстратора про відмову в проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнаного за позивачем на підставі судового рішення, у зв`язку з розбіжностями щодо площі заявленого та вже зареєстрованого об`єкта нерухомості, дійшла такого висновку:
"Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, визнаного за позивачем на підставі судового рішення, а також внесення відповідних записів до Державного реєстру прав. Позивач указав, що підставою такої відмови стали розбіжності у площі цього майна, що було раніше за ним зареєстровано на підставі судового рішення, у подальшому скасованого, і площі цього ж майна, визнаного за ним на праві власності іншим судовим рішенням, яке і є підставою для здійснення державної реєстрації. Питання правомірності/неправомірності набуття ОСОБА_1 чи третьою особою права власності на це нерухоме майно, визнання права власності на нього в певному обсязі позивач перед судом не порушував, а відповідачем визначив суб`єкта владних повноважень, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
Тобто з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень. За таких обставин цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства".
13. У справі, що розглядається, предметом перевірки є правомірність прийняття суб`єктами владних повноважень (державними реєстраторами прав на нерухоме майно) рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (арешт на 3 земельні ділянки). Позивач покликається на те, що відповідачі самовільно зареєстрували обтяження не в межах ухвали, прийнятої в кримінально-процесуальному порядку та з грубим порушенням законодавства. Тобто без правових підстав для арешту.
14. Зокрема, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29.01.2021 у справі №991/519/21 було постановлено задовольнити клопотання детектива НАБУ Савчука І.М. задовольнити; накласти арешт із забороною на відчуження, розпорядження та користування правом вимоги (майнових прав), зокрема, за договорами, предметом іпотеки яких були земельні ділянки. Тобто ухвалою від 29.01.2021 накладався арешт не на земельні ділянки, а на право вимоги за іпотечними договорами.
15. Предметом спору є саме законність процедури реєстрації державним реєстратором прав на нерухоме майно обтяження: арешту нерухомого майна, зареєстрованого на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 29.01.2021 у справі № 991/519/21, а саме - накладення арешту на земельні ділянки, а не на право вимоги за іпотечним договором (як було приписано в судовому рішенні).
16. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
17. У постанові від 18.03.2020 у справі №904/968/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку:
"Втім відповідно до абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України від 1 липня 2004 року N1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди (суборенди) земельної ділянки відноситься до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності. Аналіз наведених вище положень зазначених законів не дає підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об`єкт".
18. Таким чином, майно і майнові права є різними об`єктами цивільних правовідносин.
19. Позивач не має претензій до змісту ухвали Вищого антикорупційного суду від 29.01.2021 у справі №992/519/21, не є учасником зазначеного кримінального провадження. Ця ухвала, за твердженням позивача, його прав не порушує. Однак під час її неналежного виконання державним реєстратором відбувся арешт його майна.
20. Спірні відносини виникли не у зв`язку із оскарженням підстави проведення реєстраційних дій (ухвали ВАКС від 29.01.2021), а через порушення процедури проведення реєстраційних дій, а саме помилкового накладення арешту на майно, яке не було предметом арешту відповідно до згаданої вище ухвали.
21. З огляду на це, позивач не має іншого шляху оскарження процедурних порушень, вчинених державним реєстратором, окрім як в межах адміністративного судочинства.
22. Зазначене відрізняє справу, що розглядається, від застосованої судами попередніх інстанцій постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №813/1047/16, адже в ній Банк звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив зобов`язати Прокуратуру подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення арешту рухомого майна Фабрики. Позов було обґрунтовано тим, що Господарський суд Львівської області постановою від 10.01.2012 у справі № 8/29 визнав Фабрику банкрутом, увів ліквідаційну процедуру та скасував арешти й заборони, накладені на майно Фабрики.
23. Тобто у справі №813/1047/16 предметом спору було зобов`язання прокурора зняти арешт в рамках кримінального провадження.
24. У постанові від 17.10.2018 у справі №461/233/17-ц, на яку покликається колегія суддів у постанові, Велика Палата Верховного Суду зазначила:
"За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.
У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України".
25. Однак у справі, що розглядається, позивач не ставить під сумнів майнові права інших осіб. Відсутня інша сторона, що претендує на той самий об`єкт, з якою є спір. Спір виник саме між позивачем та державним реєстратором у зв`язку із неналежним виконанням ухвали ВАКС від 29.01.2021. При цьому позивач не був учасником кримінальної справи та не оскаржує підстави накладення арешту (саме така справа належала б до першої категорії щодо підстав реєстраційних дій), а тому справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
26. Враховуючи вищезазначене, вважаю, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню. із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
Суддя В.М. Кравчук