Справа № 420/17933/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 достроково пенсії за віком як матері інваліда з дитинства з 07.07.2021 року.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року залишено без руху позов ОСОБА_1 .

23.10.2021 року (вх.№58640/21) від позивача надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії, які викладені у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.07.2021 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 достроково пенсії за віком як матерi iнваліда з дитинства з 07.07.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 17.08.1995 р. по 22.08.2002 р. здійснювала догляд за своєю дочкою ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 донька позивача ОСОБА_3 померла, причиною смерті визначено дитячий церебральний параліч.

07.07.2021 р. по досягненню пенсійного віку позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою та переліком документів, які необхiднi для призначення пенсії за віком. Проте їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком, посилаючись на те, що відсутня довідка з органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду про період отримання допомоги. Як стверджує позивач, допомогу вона не отримувала. При цьому позивачу не було зараховано в страховий стаж перiод догляду за дитиною з iнвалiднiстю віком до 16 років.

Позивач, вважаючи дії, які викладені у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.07.2021 року щодо вiдмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

15.11.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву.

16.11.2021 року від представника відповідача до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача (а.с.49-97).

17.11.2021 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач вважає вимоги, викладені в позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, у відзиві вказано, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 46 вiд 15.07.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058.

Відповідно до рішення, позивачу до страхового стажу, не зараховано перiод догляду за дитиною з iнвалiднiстю віком до 16 років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

А отже, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України.

З урахуванням наведеного, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки Головним управлінням заява позивача про призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 не розглядалась та рiшення № 46 від 15.07.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не виносилось.

Крім того, у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказано, що не підлягають задоволенню вимоги позивача зобов`язання Головного управління включити до страхового стажу позивача період з 17.08.1995 по 22.08.2002, як час догляду за дитиною iнвалiдом ОСОБА_3 , оскільки факт отримання допомоги (компенсації) по догляду за інвалідом I групи, дитиною інвалідом та престарілим підтверджується довідкою яка видається відповідним органом. Однак, зазначена довідка позивачем ні до Головного управління, ні до суду не надавалась.

Враховуючи вищевикладене, як стверджує відповідач, для підтвердження факту постійного догляду за дитиною інвалідом Головним управлінням 05.07.2021 було проведено опитування сусідів, щодо фактичних обставин догляду позивачем за дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаною особою з інвалідністю з дитинства. На підставі проведеного опитування сусідів Головним управління складено акт обстеження фактичних обставин часу догляду, згiдно з яким було встановлено, що позивач за період з 17.08.1995 по 22.08.2002 не працювала та доглядала за донькою ОСОБА_3 , яка не могла самостійно себе обслуговувати і потребувала догляду. Однак для зарахування вищезазначеного періоду позивачу потрібно долучити довiдку з органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду про період отримання допомоги.

На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , зважаючи на те, що позивачем до заяви щодо призначення пенсiї відповідно до п.3 ч. 1 .ст. 115 Закону № 1058 не було надано повного пакету документів для зарахування до страхового стажу періоду з 17.08.1995 по 22.08.2002, як час догляду за дитиною-інвалідом, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Зважаючи на вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

26.11.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, залучено до участі у справі №420/17933/21 у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, розпочато спочатку розгляд справи №420/17933/21.

11.03.2022 року від представника Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.

З покликанням на фактичні обставини справи щодо звернення позивача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у відзиві вказано, що істотною умовою для призначення вказаної категорії пенсії є факт отримання допомоги, підтвердженням якої є довідка з органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду про період отримання допомоги. Позивач до заяви про призначення пенсії за віком такої довідки не надала. Тому, період з 17.08.1995 по 22.08.2002 неможливо зарахувати до страхового стажу позивача.

Зважаючи на вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

31.03.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позовну заяву, відповідей на відзиви, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіє паспорта (а.с.60-64)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 (а.с.69).

Як стверджує позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 17.08.1995 р. по 22.08.2002 р. здійснювала догляд за своєю дочкою ОСОБА_3 .

З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що донька позивача - ОСОБА_3 мала захворювання - дитячий церебральний параліч та міською дитячою лікарнею №4 від 24.03.1990 року було надано корінеуь №5 на дитину інваліда з дитинства (а.с.6,12,13, 70, 71).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23.08.2022 року, донька позивача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, причиною смерті визначено дитячий церебральний параліч (а.с.16, 72).

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивача страховий стаж у період з 16.07.1984 по 16.08.1995 (період роботи) склав 11 років 1 місяць 1 день (а.с.66-68).

07 липня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсі за віком, відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне стахування" № 1058 від 09.07.2003 (а.с.51-52)

На момент звернення ОСОБА_1 iз заявою про призначення пенсії її вік становив 54 роки 10 місяців 13 днів.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала, зокрема, наступні документи:

- копію паспорту громадянки України;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- трудову книжку НОМЕР_4 ;

- копію акту обстеження фактичних обставин часу догляду від 05.07.2021; -Довiдку № 278 від 25.06.2021 про проживання Позивача за вiдповiдною адресою та про проживання з нею померлої доньки;

- корінець медичного висновку № 5 на дитину (підлітка) інваліда з дитинства віком до 16 років;

- висновок ЛКК № 40 від 08.06.2021 про діагноз захворювання ОСОБА_3 , -свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

За принципом екстериторiальностi заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області та 15.07.2021 року прийнято рішення № 46 про відмову у призначенні пенсії (а.с.18, 50).

У рішенні вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано період догляду дитиною 3 за інвалідністю віком до 16 років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та що для підтвердження факту постійного догляду за дитиною-інвалідом було проведено опитування сусідів та складено акт обстеження фактичних обставин часу догляду, оскільки у період з 17.08.1995 по день смерті дитини-інваліда ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) заявниця не працювала (запис про роботу у трудовій книжці відсутній).

Як зазначено у рішенні, для зарахування вищезазначеного періоду потрібно долучити довідку з органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду про період отримання допомоги, пункт 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Вважаючи протиправними дії, які викладені у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.07.2021 року щодо вiдмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно положень статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

У разі відсутності матері, коли виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно п.2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку №22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Отже, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, право на дострокову пенсію за віком мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку.

Вирішуючи дану адміністративну справу суд зазначає, що питання того чи є донька позивача дитиною з інвалідністю з дитинства не є спірним.

Предметом перевірки є фактично лише питання наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 .

В той же час, не є спірним і питання чи дійсно у період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року позивач здійснювала догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , так як дана обставина не заперечується відповідачами по справі.

Заперечуючи право позивача на призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачі посилаються на те, що позивачем не надано обов`язкових документів для призначення такого виду пенсії, а саме довідки на підтвердження факту отримання допомоги (компенсації) по догляду за інвалідом I групи, дитиною інвалідом.

Пунктом "є" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що час догляду за дитиною-інвалідом з дитинства зараховується до стажу роботи.

Відповідно до абз.3 ст.1 Закону №2961-ІV дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з вимогами пп.5 п.2.1 Розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи - документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону);

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Згідно з п.9 ст.11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Ця норма набрала чинності з 01 січня 2005 року.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

З аналізу наведених норм слідує, що час догляду за дитиною з інвалідністю, встановлюється на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою та документів, що засвідчують перебування на інвалідності такої особи.

При цьому довідка з органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду про період отримання допомоги є одним із можливих документів, який відповідно до п.18 Порядку №22-1 засвідчує визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю та одним з документів, який відповідно до п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 підтверджує час догляду позивача за дитиною з інвалідністю.

В той же час, разом із заявою про призначення пенсії позивачем на виконанняп.18 Порядку №22-1 та п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 було надано медичних висновок ЛКК згідно якого у доньки позивача є підстави для визнання її дитиною-інвалідом до шести років.

В матеріалах справи наявний акт обстеження фактичних обставин часу догляду від 05.07.2021 року (а.с.75-76), яким підтверджено, що у період з 17.08.1995 року по 22.08.2022 року позивач здійснювала догляд за донькою ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у відповілдача були відсутні підстави для прийняття рішення № 46 вiд 15.07.2021 року та що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 46 вiд 15.07.2021 року «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 достроково пенсії за віком як матері інваліда з дитинства з 07.07.2021 року.

При цьому суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення № 46 вiд 15.07.2021 року «Про відмову у призначенні пенсії», оскільки саме із його прийняттям, а не з діями щодо його прийняття порушено право на позивача на отримання пенсії.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, оскільки рішення № 46 вiд 15.07.2021 року «Про відмову у призначенні пенсії» прийняте саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, , з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області суми сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 46 вiд 15.07.2021 року «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17.08.1995 року по 22.08.2002 року, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 достроково пенсії за віком як матері інваліда з дитинства з 07.07.2021 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 );

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ) ;

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул.28 Армії, буд.6, м.Херсон, 73036, .

Суддя С.М. Корой