Справа № 580/9867/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року справа № 580/9867/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 11 діб, 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій: за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб та 2020 рік у кількості 14 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 11 діб, 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій: за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб та 2020 рік у кількості 14 діб.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про звільнення з Національної поліції, відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, а також соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій за вищевказані періоди.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.12.2021р. відповідачем подано відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши при цьому, що відповідно до вимог Закону №580-VIII та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення, а тому КЗПП та Закон України «Про відпустки» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Вказано, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, у зв`язку із чим відповідач вказує, що відсутня протиправна бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. Крім того, зазначено, що єдиною підставою для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку є наказ про звільнення в якому вказується кількість днів для виплати компенсації, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський та має право на його оскарження в частині або повністю, проте, позивач зазначений наказ про звільнення не оскаржував, тобто погодився з ним.

Крім того, відповідачем вказано, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не надається, тому позивач безпідставно просить грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017 2018, 2020 рік. Крім того, вказано, що позивач просить нарахувати та виплатити грошову компенсацію за щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, та 7 діб додаткової оплачуваної відпустки, проте згідно листа ГУНП в Черкаській області від 08.09.2021 № Г-177/12/7/01-2021, невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік складає 16 діб, а додаткова - 7 днів. Крім цього, вказано, що позивач просить нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018 та 2020, проте згідно листа департаменту кадрового забезпечення від 29.09.2021 № г-877/12/1/3/03-2021 позивач використав відпустку за 2018 період як учасник бойових дій (наказ від 13.11.2018 № 1086 о/с) та за 2020 рік згідно листа ГУНП в Закарпатській області від 13.09.2021 № Г-262/106/2-2021 за період проходження служби з 08.03.2020 по 21.03.2020 відповідно до статті 16-2 ЗУ «Про відпустки» додаткова відпустка із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2020, тому компенсація за вказаний період не підлягає до задоволення.

Крім того, 21.12.2021р. відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду, в обгрунтування якого вказано, що з 28.07.2020р. позивач повинен був дізнатися про порушення його прав, при цьому, ст. 233 КзпП не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки позивач звернувся із позовом не про стягнення належного йому грошового забезпечення, а про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Розглянувши заявлене клопотання суд зазначає наступне.

Так, предметом даного спору є визнання противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки та зобов`язання їх нарахувати. При цьому судом враховано, що стягненню підлягають лише нараховані, але не виплачені кошти. Таким чином, захист порушених прав у спірних правовідносинах можливий у спосіб, визначений позивачем, тобто шляхом нарахування та виплати. Судом враховано, що предмет позову стосується виплати позивачу належних, на його переконання позивача, сум коштів, що входять до складу заробітку.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням зазначеного, доводи позивача щодо нерозповсюдження ст. 233 КзпП на спірні правовідносини, суд вважає необгрунтованими, а заявлене відповідачем клопотання таким, що належить залишити без задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в Національній поліції з 07.11.2015р. по 28.07.2020р. відповідно до наказу №198 о/с від 28.07.2020 року позивача звільнено з посади начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Черкаській області, за п. 4 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 15.08.2020р., з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стажем служби в поліції для її виплати - 13 років, 03 місяці, 01 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 23 доби за фактично відпрацьований час в 2020 році..

Також позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 25.07.2016р. Серії НОМЕР_1 .

01.09.2021р. позивач звернувся з заявами до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та відповідача, на отримання інформації, чи надавались позивачу додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015-2020 років, а також основна за 2015-2020 роки.

Згідно листа Національної поліції України від 29.09.2021р. № Г-877/12/1/3/03-2021, за період проходження служби в ДПН та апараті центрального органу управління поліції з 07.11.2015р. по 15.01.2019р., позивач використав:

- 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2016 рік (наказ ДПН від 22.11.2016 № 174 о/с та наказ НОНУ від 12.12.2017 № 1046 о/с);

- 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2017 рік (накази НІІУ від 07.07.2017 № 503 о/с (зі змінами) та від 10.04.2018 № 309 о/с);

- 5 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік (наказ НПУ від 10.04.2018 №309 о/с);

- 19 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік (накази НПУ від 05.07.2018 № 613 о/с, від 27.08.2018 № 792 о/с та від 11.01.2019 № 33 о/с);

- 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2018 рік як учасник бойових дій (наказ НПУ від 13.11.2018 № 1086 о/с).

Позивач не скористався правом на:

- залишок щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 11 діб;

- 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік;

- 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік;

- 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік;

- 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2016 рік як учасникові бойових дій;

- 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2017 рік як учасникові бойових дій;

- 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2019 рік як учасникові бойових дій.

Згідно Листа від 08.09.2021р. ГУ НП в Черкаській області, за обліком УКЗ ГУНП та на підставі витягу з наказу ГУНП в Закарпатській області від 06.04.2020р. №81 о/с, невикористана частина щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік становить 16 діб, додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік становить 7 діб.

Відповідно до Листа ГУ НП в Закарпатській області від 13.09.2021р., за період проходження служби в ГУНП в Закарпатській області позивачу надавалися відпустки відповідно до статей 92-93 Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про відпустки» у такі періоди, зокрема:

- з 23.09.2019р. по 02.10.2019р. - частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік;

- з 02.03.2020 по 29.03.2020 - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2019 рік;

- з 03.03.2020 - відкликано з відпустки;

- з 08.03.2020 по 21.03.2020 - відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2020 рік.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, а також соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій за спірні періоди протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Закон №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон №580-VІІІ визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VІІІ).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону № 580-VІІІ визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VІІІ обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу III Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою поточного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання грошової компенсації поліцейському невикористаної відпустки за минулі роки положеннями спеціальних правових норм Закону №580-VІІІ і Порядку №260, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що з огляду на гарантоване Законом право поліцейського мати у поточному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, у поліцейського наявне право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям трудового законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року в справі №320/3843/20.

При вирішенні питання щодо обсягу невикористаних основної та додаткової відпусток за які належить виплатити компенсацію, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, згідно листа Національної поліції України від 29.09.2021р. № Г-877/12/1/3/03-2021, позивач не використав залишок щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 11 діб та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік; 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік. Вказаний обсяг невикористаних відпусток відповідачем не заперечуються.

Спірним є обсяг щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік. Позивач вказує на наявність 30 днів невикористаної основної відпустки, а відповідач зазначає про 16 днів.

З даного приводу суд зазначає, що у 2019 році позивач проходив службу в ГУ НП в Закарпатській області.

Відповідно до Листа ГУ НП в Закарпатській області від 13.09.2021р., за період проходження служби в ГУНП в Закарпатській області позивачу надавалися відпустки відповідно до статей 92-93 Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про відпустки» у такі періоди, зокрема:

- з 23.09.2019р. по 02.10.2019р. - частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік;

- з 02.03.2020р. по 29.03.2020р. - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2019 рік;

- з 03.03.2020 - відкликано з відпустки. Невикористана позивачем частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік складає 19 календарних днів.

Таким чином, позивач у 2019 році використав частину основної оплачуваної відпустки за 2019 рік (23.09.2019р. - 02.10.2019р. + 02.03.2020р.), у зв`язку із чим компенсації за навикористані дні основної відпустки за 2019 рік належить 19 днів.

Підсумовуючи наведене, компенсації належить залишок щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 11 діб та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; залишок щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 19 діб та 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

Щодо компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

За частиною першою статті 4 Закону № 504/96-ВР, до щорічних відпусток відносяться, зокрема, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни" від 14.05.2015 №426-VIII було доповнено Закон № 504/96-ВР статтею 16-2. Закон набрав чинності 06.06.2015.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтями 4, 5 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частиною восьмою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, що слідує з частини 1 статті 12 Закон № 3551-XII.

З аналізу наведених норм вбачається, що категорія осіб, якою у даному випадку є учасники бойових дій, мали право на отримання додаткової відпустки тривалістю 14 календарних днів під час проходження служби.

Відповідно до абзацу третього частини 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту, учасники бойових дій, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Таким чином, норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

З урахуванням зазначеного, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.08.2019р. за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, при звільненні з поліції, позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасником бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

При цьому, судом враховано, що згідно листа Національної поліції України від 29.09.2021р. №Г-877/12/1/3/03-2021, позивач використав додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2018 рік (наказ від 13.11.2018р. № 1086 о/с), а також за 2020 рік згідно листа ГУНП в Закарпатській області від 13.09.2021р. № Г-262/106/2-2021 за період проходження служби з 08.03.2020р. по 21.03.2020р., тому компенсація за вказані роки не підлягає до виплати. За даних обставин, виплаті належить компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб та за 2017 рік у кількості 14 діб. Крім того, суд встановив, що у 2019 році позивач не використав додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2019 рік, у зв`язку із чим суд, згідно ст. 9 КАС України, з метою повного захисту прав позивача вбачає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача виплатити компенсацію додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2019 рік.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 11 діб та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 19 діб та 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2019 роки, у кількості 14 діб за 2016 рік, 14 діб та 2017 рік, 14 діб за 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036, код ЄДРПОУ - 40108667) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) грошову компенсацію за невикористані відпустки: щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 11 діб та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 19 діб та 7 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2019 роки, у кількості 14 діб за 2016 рік, 14 діб та 2017 рік, 14 діб за 2019 рік.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО