Справа № 580/660/20
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року справа № 580/660/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області по перерахунку належної позивачу пенсії по інвалідності, без врахування мого бажання отримувати пенсію в розмірі обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня поточного року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нараховувати та виплачувати належну позивачу пенсію по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня поточного року, по формулі: П = 80% х 5 х Зп(мін), де П - розмір пенсії, Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, без обмеження розміру пенсії по інвалідності.

- допустити негайне виконання рішення суду, відповідно до частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог, зазначених у позовній заяві, позивач вказав, що з 28.10.1986р. до 14.11.1986р. і з 20.121986р., до 25.12.1986р. працював на об`єктах, які знаходилися в 30-ти кілометрові зоні с. Опачичи. Після аварії виконував роботи на об`єктах розміщених у IV зоні радіоактивного забруднення Канева і району. Весь час виконання роботи в відрядженні в зоні відчуження я цілодобово знаходився в другій-третій зоні небезпеки, внаслідок чого отримав значне переопромінювання, що привело до алідності II групи, пов`язаної з виконанням робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивач зазначив, що 05.10.2006р. до статей 57 та 59 Закону №796, внесено зміни, якими змінили розмір для розрахунку пенсій по інвалідності для відряджених та солдатів строкової служби. Право отримувати пенсію по інвалідності обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати було змінено на право отримувати пенсію по інвалідності обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час перебування в зоні відчуження, у зв`язку із чим вважає, що в відношенні до позивача потрібно застосовувати первісну редакцію статті 57 Закону №796, яка існувала до 05.10.2006 року і розраховувати пенсію по інвалідності в розмірі обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент розрахунку, як це було до 05.10.2006 року, так як закон не має зворотної сили в часі і не може скасувати або обмежити вже існуючі права позивача. Позивач зазначає також, що обмеження його пенсії максимальним розміром та інше лімітування розміру пенсії, зокрема, приписами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210, не повинні застосовуватися.

Ухвалою суду від 13.04.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.04.2020р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив суд у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що на пeрeрaxунoк пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796-ХІІ, мають право oсoби, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових нaвчaнняx із застосуванням ядерної зброї під час прoxoджeння служби і внаслідок цього стали oсoбaми з інвалідністю. Тобто такий перерахунок із п`ятикратного розміру передбачено тільки особам, які підпадають під вищевказані критерії. Представник звернув увагу, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час відрядження, працюючи у ЗАТ Канів-Дніпробуд, вже після проходження ним строкової військової служби, в зв`язку з чим позивач не набув права на перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796-ХІІ, оскільки не був військовослужбовцем, не мав статусу військовозобов`язаного.

Ухвалою суду від 04.06.2020р. зупинено провадження в даній справі, до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/12609/19.

03.06.2022р. ухвалою суду поновлено провадження в даній справі та продовжено її розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області від 30.01.2020р., позивач отримує пенсію по інвалідності II групи від захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 54 Закону.

Відповідно до довідки ЗАТ Канів-Дніпробуд, позивач перебуваючи на посаді муляра у будівельно-монтажному управлінні тресту Південатоменергобуд, реорганізоване у ЗАТ Канів-Дніпробуд виконував роботи на об`єктах розміщених у IV зоні радіоактивного забруднення м. Канева і району, з 28.10.1986 по 14.11.1986 та з 20.12.1986р. по 25.12.1986р.

Згідно довідки до Акта огляду МСЕК серії 12ААА №539276 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 13.02.2017р. у зв`язку із захворюванням, отриманим при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.03.2019р. позивач є інвалідом ІІ групи та учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії.

На звернення позивача щодо перерахунку його пенсії із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач листом від 30.01.2020р. повідомив, що оскільки позивач під час відрядження виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має інвалідність, пов`язану з роботами, для обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати підстав немає. Станом на 01.02.2020 року розмір пенсії становить 4176,90 грн., а саме: середньомісячний заробіток -3509.04грн., % втрати працездатності -80.00; Додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів 1-ї катег. Пост. №112 п.5-379,60 грн., Державна адресна допомога інваліду ІІ-ї групи (до 255% від 1638 грн.) Пост. №1210- 990.07 грн.. Всього розмір пенсії з надбавками -4176.9 грн.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991р. №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 59 Закону № 796-XII (у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V), пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, частина 3 статті 59 Закону № 796-XII (до внесення змін Законом України від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ), регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України від 03.10.2017р. № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, статтю 59 Закону викладено у новій редакції: Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до ст. 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року .

Закон № 2148-VIII, в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01 жовтня 2017 року.

Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини 3 статті 59 Закону №796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, внісши зміни до частини 3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Таким чином, дія статті 59 Закону №796-XII (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним визначальним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Отже, обов`язковою умовою для застосування положень ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової служби, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У згаданому рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Викладене, свідчить про те, що положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи, в частині дійсної строкової, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, 25 квітня 2019 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою, незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у чинній редакції.

Так, стаття 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи містить назву - пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, статтею 10 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно примітки до ст. 10 Закону №796-XII, тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори , військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працював на посаді муляра у будівельно-монтажному управлінні тресту Південатоменергобуд, реорганізоване у ЗАТ Канів-Дніпробуд на об`єктах, які знаходились в 30-ти кілометровій зоні с. Опачичи з 28.10.1986р. по 14.11.1986р. та з 20.12.1986р. по 25.12.1986р. (відповідно до довідки ЗАТ Канів-Дніпробуд).

Статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорія 1), підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до довідки МСЕК, позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також, у відповідності до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Черкаською облдержадміністрацією видано посвідчення, яке підтверджує встановлення інвалідності ІІ групи.

Суд зазначає, що позивачем не було надано належних доказів того, що на момент ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, його було призвано на навчальні/військові збори, що, у свою б чергу, надавало право на перерахунок пенсії, згідно ч. 3 ст. 59 Закону.

При цьому, відповідач також вказує на те, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що під час ліквідації наслідків на ЧАЕС, він був зайнятий саме, як військовослужбовець, а з наданих документів слідує, що під час участі в ліквідації наслідків на ЧАЕС, позивач не був призваний на військові збори та виконував свої трудові обов`язки на підприємстві.

Суд зазначає, що навіть з урахування висновків зазначеного вище рішення Конституційного Суду України, незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких розповсюджується приписи ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак, як вбачається з матеріалів даної справи, позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зазначений у підтверджуючих документах період - 1986 рік, не як військовозобов`язаний під час проходження військових зборів, натомість його участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, була зумовлена виконанням своїх трудових обов`язків за основним місцем роботи (будівельно-монтажному управлінні тресту Південатоменергобуд, в подальшому реорганізованого у ЗАТ Канів-Дніпробуд).

Тобто, позивач став особою з інвалідністю внаслідок прийняття участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі загонів Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Таким чином, залучення особи під час ліквідації наслідків ЧАЕС до формувань Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізованих, не свідчить про проходження особою військової служби у цей період.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2021р. у справі № 320/7028/19.

Підсумовуючи, суд зазначає, що після ухвалення Конституційним Судом України Рішення у справі №1-р (ІІ)/2019, незмінною залишилася та умова, що особи під час участі у ліквідації наслідків ЧАЕС, внаслідок чого отримали інвалідність, повинні були перебувати на службі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.10.2021 року у справі № 320/5595/19, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. у справі №320/4945/21.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що відмовляючи в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позову, що у відношенні до позивача потрібно застосовувати первісну редакцію статті 57 Закону №796, яка існувала до 05.10.2006 року і розраховувати пенсію по інвалідності в розмірі обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент розрахунку, як це було до 05.10.2006 року, так як закон не має зворотної сили в часі і не може скасувати або обмежити вже існуючі права позивача, суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачу було встановлено інвалідність вперше - з 22.02.2008р., тобто вже після змін внесених Законом України від 05.10.2006 №231-V, відтак до позивача не може бути застосовано приписи Закону у редакції, в якій позивач ще не набув прав наданих ним. Крім того, звернення позивача про перерахунок пенсії у січні 2020 року мало бути розглянуто відповідачем за чинними положеннями Закону, оскільки відповідач, як державний орган та суб`єкт владних повноважень діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, суд врахував, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а не порядок її розрахунку, оскільки у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати пенсія позивачу не нараховувалась, в тому числі і із розрахунку формули Порядку №1210, а також не обмежувалась максимальним розміром.

Відповідно питання щодо можливості/неможливості застосування формули Порядку №1210 та обмеження максимальним розміром при обрахунку пенсії є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, вимоги щодо перерахунку пенсії без врахування формули Порядку №1210 та без обмеження максимальним розміром, суд вважає передчасними, в задоволенні яких також належить відмовити як взаємопов`язаних.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваної відмови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частин 1,2 статті 77 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність власних дій щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії виходячи з розміру п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, в зв`язку із чим у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

У відповідності до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО