Справа № 160/3820/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/3820/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року

в адміністративній справі №160/3820/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 02.04.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі №160/3820/21 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що враховуючи висновки Верховного Суду у справі №813/3342/16 та аналізуючи норми податкового законодавства, відповідач вважає, що позивач не звільняється від сплати грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно у період з 01.04.2018 по 31.12.2018 та за 2019 рік, а тому нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно за вказаний період є правомірним.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що із перевіреного контролюючим органом періоду (з 01.04.2018 по 31.12.2019) лише IV квартал 2019 року підпадає під поточну заборгованість, разом з цим заборгованість включно по ІІІ квартал 2019 року є конкурсною, тому відповідач був позбавлений можливості застосовувати фінансові санкції (штраф, пеню) за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань на які поширюється дія мораторію (включно по ІІІ квартал 2019 року).

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлень від 27.01.2020 № 453, № 455, № 457, № 458, № 459, від 03.02.2020 № 536, виданих Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням інформації про внесення до ЄДР запису про порушення проваджень у справах про визнання банкрутом ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 16.01.2020 № 191-п проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» за період діяльності з 01.04.2018 по теперішній час з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства та за період діяльності з 01.04.2018 по теперішній час з метою перевірки дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України від 02 12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого занижено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 616 957,62 грн., в тому числі:

- за період з 01.04.2018 по 31.12.2018 у сумі 256 052,54 грн.;

- за 2019 рік у сумі 360 905,08 грн.

До висновку про допущення вказаних порушень відповідач дійшов з огляду на те, що підприємство не використовує об`єкти нерухомого майна за призначенням, а здає в оренду та повинно, як власник об`єктів, самостійно обчислювати та подавати контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкту оподаткування декларацію за встановленою формою, згідно пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України. Оскільки ряд будівель не відноситься до будівель промисловості, дія абзацу «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПКУ щодо не оподаткування будівель промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, не поширюється на зазначені об`єкти нерухомого майна. У зв`язку з чим, об`єкти нерухомості, які належать суб`єкту господарювання на праві власності, оподатковуються на загальних підставах, якщо інше не передбачено рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, на території якого знаходяться об`єкти нерухомості.

Вказані порушення були зафіксовані контролюючим органом у Акті про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» №9863/04-36-05- 20/37837198 від 28 лютого 2020 року.

На підставі акта №9863/04-36-05- 20/37837198 від 28 лютого 2020 року відповідачем було видано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 02.04.2020 року про нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 616957,62 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 154239,41 грн.

Позивач, не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, оскаржив його в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня.

За результатом розгляду скарги ДПС України прийнято Рішення про результати розгляду скарги № 21497/6/99-00-06-02-02-06 від 09.07.2020 року, згідно з яким, податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 02.04.2020 є предметом судового розгляд у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в даному випадку, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дія абзацу «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поширюється на будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, в тому числі і на будівлі, що належать (належали) позивачу, що свідчить про необґрунтованість доводів відповідача про наявність у позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та порушення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Крім того, з наданого до оскаржуваного рішення розрахунку штрафної санкції, встановлено, що відповідач під час нарахування штрафних санкцій не врахував приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не зважаючи на те, що підставою проведення позапланової перевірки позивача зазначено саме отримання інформації про внесення в ЄДР запису про порушення провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами ст. 266 Податкового кодексу України врегульовано порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Водночас приписами пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів, які не є об`єктами оподаткування.

За умовами абзацу «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 23.05.2020) не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), та має на увазі і наявність інших будівель промисловості.

Згідно із пп. 14.1.129-1 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації, наказом від 17 серпня 2000 року № 507, затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать будівлі промислові (код 1251) цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та інші за їх функціональним призначенням. Цей клас не включає: резервуари, силоси та склади (1252), будівлі сільськогосподарського призначення (1271), комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні завод та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).

Також до будівель промисловості відносяться будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості (код 1251.1) та будівлі підприємств чорної металургії (код 1251.2).

Таким чином, в розумінні абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки промислові будівлі та складські приміщення, які належать промисловим підприємствам.

Якщо промислова будівля або складське приміщення належить не промисловому підприємству, у цьому разі, будівля (приміщення) є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватися та сплачуватись на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основним видом діяльності ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» є 24.20 «Виробництво труб, порожнистих профілів і фітингів зі сталі».

Промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій: В «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», С «Переробна промисловість», зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо; D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами», F «Будівництво».

Згідно з Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.10 № 530, ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» відноситься до підприємств промисловості, а саме до секції С «Переробна промисловість», що не заперечується відповідачем.

Вищенаведене свідчить про те, що дія абзацу «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ поширюється на будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, в тому числі і на будівлі, що належать (належали) позивачу.

З огляду на вказане, враховуючи нормативно-правове регулювання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин (за період з 2018 року по лютий 2020 року), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів відповідача про наявність у позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та порушення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Натомість, відповідач в апеляційній скарзі взагалі не наводить обґрунтування щодо помилковості вищезазначеного висновку суду першої інстанції, зазначаючи лише про безпідставність висновку суду першої інстанції про дію мораторію.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2020 року у справі № 904/6023/19 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів в порядку встановленому ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»)

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій. (п.3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»)

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. (ч. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»)

Тобто, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а не зобов`язань поточних кредиторів, то за такими зобов`язаннями може нараховуватися неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, в тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов`язаннями, похідними від основного зобов`язання. Невиконання таких зобов`язань є правопорушенням.

Нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов`язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію та не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Однак, введення мораторію зупиняє виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припиняє заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Тобто, вирішальним для з`ясування наявності законних підстав для нарахування штрафних санкцій за несплату позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачем є встановлення часу виникнення зобов`язань, а саме: виникли вони до порушення прави про банкрутство чи після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що граничний термін сплати зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначених контролюючим органом в акті перевірки, спливав: за ІІ квартал 2018 року 27.07.2018, за ІІІ квартал 2018 року 29.10.2018, за IV квартал 2018 року 29.01.2019, за І квартал 2019 року 26.04.2019, за ІІ квартал 2019 року - 29.07.2019, за ІІІ квартал 2019 року 29.10.2019, за IV квартал 2019 року 29.01.2020 (а.с. 64 зв. бік).

Із зазначеного слідує те, що зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені контролюючим органом в акті перевірки за ІІ квартал 2018 року - ІІІ квартал 2019 є зобов`язаннями, термін виконання яких настав до дати введення мораторію, а тому щодо них не можуть бути застосовані штрафні санкції після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію (02.01.2020).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №826/3106/18 та постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №813/3342/16 та від 23 жовтня 2019 року у справі №2340/4157/18, на які, у тому числі, посилається відповідач.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі №160/3820/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник