Справа № 160/16680/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.
представника позивача Стригунова Г.І.
представника відповідача не з`явився повідомлений (належним чином)
Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфаметалстіл" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
В обґрунтування позову позивач зазначає, що органом контролю під час перевірки не враховано показники фінансової звітності за 2020 рік позивача, де вбачається, що ТОВ «Альфаметалстіл» за балансовою вартістю активів є малим підприємством, за чистим доходом від реалізації продукції середнім підприємством, за кількістю працівників мікропідприємством.
Головне управління ДПС в Дніпропетровській області призначило планову виїзну перевірку тривалістю 20 робочих днів, тобто, на думку позивача, з порушенням пунктів 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, яка передбачає, що тривалість перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємства - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.
Крім того, головне управління ДПС в Дніпропетровській області, прийнявши наказ від 24.06.2021 року № 2726-п «Про зупинення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» на 30 робочих днів з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк, протиправно застосувала положення п. 82.4 ст. 82 Податкового кодексу України, позаяк ТОВ «Альфаметалстіл» не відноситься до великих платників податків, тому позивач вважає цей наказ протиправним та просить скасувати.
Також, позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, яке прийнято відповідно до висновків, викладених в акті перевірки від 13.08.2021 року № 2781/04-36-07-20-07/42933223, недопустимість якого полягає в тому, що акт підписано не всіма головними ревізорами-інспекторами, які здійснювали планову виїзну перевірку, тому акт перевірки є недопустимим доказом та прийнятий без дотримання правової процедури.
Також, не погоджується позивач з зауваженнями до контрагентів-постачальників металобрухту на адресу ТОВ «Альфаметалстіл», які стали відомі щодо них відповідачу з інформаційних ба даних «АІС «Податковий блок» та (або) щодо інших платників податків по ланцюжку постачання металобрухту, і не можуть ставитись у провину ТОВ «Альфаметалстіл» оскільки за їх податкову дисципліну позивач не повинен нести відповідальність. Позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі.
У хвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19 жовтня 2021 року о 10:00.
Висновки, викладені в акті перевірки, вважає такими, що відповідають чинному законодавству, тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.
В додаткових пояснення представником відповідача зазанчено, що ТОВ "Альфаметалстіл" відноситься за чистим доходом від реалізації продукції до середнього підприємства відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону УКраїни "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки дохід визначений за правилами бухгалтерського обліку ТОВ "Альфаметалстіл" складає більше чим 8 000 000євро.
В подальшому розгляд справи перенесено на 09.11.2021 року, 23.11.2021 року.
В подальшому підготовче засідання призначено на 23.12.2021 року.
У хвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначено на 25.01.2021 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 03.03.2022 року.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні.
03.03.2022 року дана справа знята з розгляду, щоб не наражати на небезпеку себе та оточуючих.
В подальшому справа призначена до розгляду на 05.05.2022 року.
Представник позивача в судовому засіданні 05.05.2022 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Наказом головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.04.2021 року № 1990-п наказано провести виїзну планову документальну перевірку ТОВ «Альфаметалстіл» з 17.05.2021 року тривалістю 20 робочих днів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильність обчислення , повнотою своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів ,установлених законодавством за період з 05.04.2019 року по 31.03.2021 року.
Наказом головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.06.2021 року № 2488-п продовжено строк проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» з 14.06.2021 року терміном 10 робочих днів.
Наказом головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.06.2021 року № 2726-п зупинено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» на строк 30 робочих днів з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк.
За результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» складено акт від 13.08.2021 року № 2781/04-36-07-20-07/42933223.
За висновками акту, перевіряючими було встановлено порушення ТОВ «Альфаметалстіл» :
1) п.44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.3.1 пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України, п. 29 П(С) БО № 7 «Основні засоби», п. 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», п. 5, п. 7, п. 15 П(С)БО 15 «Дохід» , п. 6, 7, 10,11 П(С)БО № 16 «Витрати», «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 291, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в період, що перевірявся на загальну суму 44 786 259 грн, в тому числі:
- за 2019 - 3 958 620 грн;
- за 2020 38 149 601 грн;
- за 1 квартал 2021 року - 2 678 038 грн
3) п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підприємством в квітні 2020 року по ОСОБА_1 самостійно донараховано різницю суми єдиного внеску у сумі 652,32 грн за березень 2020 року;
Позивач не погоджується з наказом головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.06.2021 року № 2726-п про зупинення документальної планової перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» понад 30 робочих днів з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк, оскільки, на думку позивача, відповідач протиправно застосував положення пункту 82.4 статті 82 Податкового кодексу України та не врахував, що позивач не відноситься до великих платників податків, та з податковим повідомленням-рішенням, через порушення процесу проведення перевірки, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З аналізу Податкового кодексу України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових виїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Як вбачається за змісту наказу про проведення позапланової виїзної документальної перевірки, підставою для його прийняття, зокрема, є ст. 81 Податкового кодексу України.
Стаття 81 Податкового кодексу України визначає особливості проведення документальної виїзної перевірки.
Відповідно до ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Вищенаведені норми Податкового кодексу України відповідачем було дотримано, докази чого наявні в матеріалах справи.
Зокрема, копія наказу головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.04.2021 року № 1990-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл» надіслано рекомендованим листом.
З направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 17.05.2021 року уповноваженого представника ТОВ «Альфаметалстіл» (довіреність № 12/08-2 від 12.08.2019 року) Коваленко С.О.
ТОВ «Альфаметалстіл» проінформований про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 30.04.2021 року № 910, яке надіслано платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Перевірку проведено з відома директора ТОВ «Альфаметалстіл» Лукашук Л. та в присутності уповноваженого представника ТОВ «Альфаметалстіл» (довіреність № 12/08-2 від 12.08.2019 року) Коваленко С.О.
Вище вказане позивачем не заперечується.
Згідно з ст.82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.
Тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 10 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 2 робочих дні, інших платників податків - не більш як на 5 робочих днів.
Проведення документальної планової та позапланової перевірки платника податків, крім платника податків - суб`єкта малого підприємництва, може бути зупинено за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків чи його уповноваженому представнику під розписку або надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк.
Зупинення документальної планової, позапланової перевірки перериває перебіг строку проведення перевірки в разі вручення платнику податків або його уповноваженому представнику в порядку, визначеному абзацом першим цього пункту, наказу про зупинення такої перевірки.
При цьому перевірка може бути зупинена на загальний строк, що не перевищує 30 робочих днів, а в разі необхідності проведення експертизи, отримання інформації від іноземних державних органів щодо діяльності платника податків, завершення розгляду судом позовів з питань, пов`язаних з предметом перевірки, відновлення платником податків втрачених документів перевірка може бути зупинена на строк, необхідний для завершення таких процедур.
Загальний термін проведення перевірок, визначених у пунктах 200.10 та 200.11 статті 200 цього Кодексу, з урахуванням установлених цим пунктом строків зупинення не може перевищувати 60 календарних днів.
Перевірка проводилась з 17.05.2021 по 11.06.2021. Термін проведення перевірки продовжувався з 14.06.2021 року по 29.06.2021 на підставі наказу головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.06.2021 №2488-п. Термін перевірки зупинено з 24.06.2021 по 05.08.2021 на строк 30 робочих днів з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.06.2021 року № 2726-п.
Надаючи правову оцінку доводам позивача з вищезазначеного питання судом встановлено, що позивача було включено до плану-графіку документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2021 рік та введення в дію постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині мораторію на проведення деяких видів перевірок».
Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків затверджено наказом Мінфіну від 02.06.2015 р. №524 (далі Порядок № 524).
Відповідно до п. 2. Порядку №524 формування переліку платників податків до розділів І, ІІ плану-графіка проводиться за критеріями ризиків згідно з вимогами пункту 5 цього розділу, у тому числі за даними інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. При коригуванні плану-графіка враховуються показники за останній податковий (звітний) період.
При формуванні плану-графіка на наступний рік враховуються показники за результатами діяльності платника податків за 9 місяців поточного року. Якщо податковим (звітним) періодом для податку на прибуток платника податків є календарний рік, при плануванні враховуються показники за попередній рік.
На підставі плану графіку головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ від 30.04.2021 року № 1990-п «Про проведення документальної перевірки ТОВ «Альфаметалстіл», яким передбачено провести перевірку за період діяльності 05.04.2019 -31.03.2021 року з метою здійснення контролю за додержання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством.
Відповідно частини 2 статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами і доповненнями): мале підприємство до 8 млн. євро, середні до 40 млн. євро.
З наявних у справі документів вбачається, що ТОВ «Альфаметалстіл» віднесено до середнього підприємства і при складені нацплану на 2021 рік «Дохід визначений за правилами бухгалтерського обліку» брався за розрахунок: З квартали 2020 - 344 185 072,0 грн. : 3 періоди х 4 періоди = 458 913 429 грн. : 29,8 євро = 15 999 780 євро, що більше чим 8 000 000 євро.
Суд критично оцінює посилання позивача на останню графу річних звітів підприємства, де визначено чистий прибуток (код рядка 2350), оскільки в ній визначено чистий дохід уже за мінусом усіх відріхувань та витрат, а в даному випадку для встановлення до якої категорії відноситься підприємство слід брати доходи за рахунками 71 та його субрахунками.
Слід звернути увагу, що статтею 82 ПК України не обмежується кількість наказів про продовження строків перевірки за умови дотримання визначеної цією статтею тривалості перевірки та забезпечення надання платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) копії зазначеного наказу та пред`явлення направлення з відміткою про продовження перевірки.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року N 2-зп у справі N 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року N 9-рп/2008 в справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17.
Наведене вище доводить, що скасування спірного наказу про зупинення перевірки після допуску позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту своїх прав, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення прокушеного права, так як подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Стосовно посилань позивача, що акт перевірки від 13.08.2021 року № 2781/04-36-07-20-07/42933223 складено з порушенням строку, зокрема, через 44 робочі дні, суд зазначає, що такі обставини жодним чином не впливають на повноту чи об`єктивність проведеної перевірки, тому такі посилання є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Крім того, акт перевірки, так само, як і відповідь за результатами розгляду заперечень на акт перевірки та інші листи контролюючого органу, направлені на адресу платника податків з приводу оскарження ним акта перевірки, є лише службовими документами контролюючого органу, пов`язаними із збирання податкової інформації, не створюють для платника податків правових наслідків у вигляді зміни (припинення) прав чи встановлення обов`язків, однак, в подальшому можуть враховуватися контролюючим органом при прийнятті актів індивідуальної дії.
Суд вважає безпідставними і посикання представника позивача на те, що акт перевірки від 13.08.2021 року № 2781/04-36-07-20-07/42933223 не підписаний головним державним ревізором- інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Ванюшиною І. із відміткою про перебування останньої у відпустці, оскільки даний факт не може вплинути на правомірність прийняття оскаржених рішень.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 140/388/19.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом ст. 134.1.1 п. 134.1 статті 134.1 Податкового кодексу України передбачено об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару.
Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в підпункті 1.2 пункту 1, підпункті 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та пункту 2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.15 та пункту 2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно з статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
У період, що перевірявся суб`єкт господарювання був платником :
- податку на прибуток (загальна система оподаткування);
- податку на додану вартість;
- податку з доходів фізичних осіб;
- єдиного соціального внеску;
- військового збору.
ТОВ «Алфаметалстіл» у періоді, що перевірявся, мало господарські відносини з контрагентами, а саме:
- ТОВ «Запоріжметбрухт» (код ЄДРПОУ 42693800);
ТОВ «Альфаметалстіл» в позові зазначає, що отриманий металобрухт від постачальників ТОВ «Запоріжметбрухт», ТОВ «Авангард сервіс центр», ТОВ «ДП Інвест», ТОВ «Сталь Інвест Компані» реалізувало ТОВ «Метінвест-Ресурс».
В ході перевірки встановлено, що занижено доход внаслідок не включення до доходів фінансової допомоги у вигляді грошових кошті, отриманих від ТОВ «Метінвест-Ресурс», завищення доходів внаслідок неправомірного відображення в бухгалтерському обліку доходів від реалізації товару (металевого брухту) підприємству ТОВ «Метінвест-Ресурс»,який не реалізовувався та завищення витрат внаслідок неправомірно визначеної в бухгалтерському обліку собівартості реалізованих товарів по нереальним операціям з контрагентами-постачальниками ТОВ «Запоріжметбрухт», ТОВ «Авангард сервіс центр», ТОВ «ДП Інвест», ТОВ «Сталь Інвест Компані».
Перевіркою також встановлено, що ТОВ «Запоріжметбрухт» не мало фізичної можливості для реалізації на адресу ТОВ «Альфаметалстіл» металобрухту у огляду на наступне: відсутні матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності, недостатня кількість трудових ресурсів для здійснення діяльності у значних обсягах, підприємство не є платником ПДВ (при обсягах зазначених позивачем в позові), перевезення металобрухту здійснюється з не встановлених місць без належної реєстрації незареєстрованим транспортними засобами, відсутні джерела законного походження товару.
Тобто, встановлено невідповідність юридичної адреси підприємства з місцем навантаження.
Таким чином, перевіркою та під час судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «Авангард Сервіс центр» не мало фізичної можливості для реалізації на адресу металобрухту ТОВ «Альфаметалстіл», а саме: відсутні матеріально технічні цінності ресурси для здійснення господарської діяльності , недостатня кількість трудових ресурсів у здійсненні діяльності у значних обсягах, перевіркою по ланцюгу постачання встановлено круговий рух товару, що засвідчує недійсність (неможливість формування відповідного активу), відсутня реєстрація податкових накладних на постачання металобрухту на адресу ТОВ «Альфаметалстіл».
Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 18.03.2021 у справі № 11-сс/824/2200/2021 ТОВ «Авангард Сервіс центр» є фігурантом кримінальних проваджень за фактом здійснення діяльності шляхом використання банківських рахунків підконтрольних суб`єктів фінансово-господарської діяльності з ознаками фіктивності, а саме юридичних та фізичних осіб, здійснюють діяльність, пов`язану з переведенням безготівкових грошових коштів в готівку під виглядом закупівлі металобрухту чорних та кольорових металів у населення, без належного оформлення відповідних первинних фінансово-господарських документів та, як наслідок, ухиляються від сплати податку на прибуток та податку з доходів фізичних осіб в особливо великих розмірах.
Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.
Висновки Верховного Суду України полягають у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.
З урахуванням дослідження документів під час перевірки та під час судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «Сталь Інвест Компані» не мало фізичної можливості для реалізації на адресу ТОВ «Альфаметалстіл» металобрухту, оскільки: відсутні матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності; відсутні трудові ресурси для здійснення діяльності у їх обсягах (чисельність 1 особи); підприємство не є платником ПДВ (при значних обсягах поставок, які зазначає ТОВ «Альфаметалстіл»); відсутні законні джерела походження товару, відсутні первинні документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату).
Також в ході дослідження доказів встановлено, що ТОВ «ДП Інвест» не має фізичної можливості для реалізації на адресу ТОВ «Альфаметалстіл» металобрухту у зв`язку з наступним: незначна кількість матеріально-технічних ресурсів для здійснення господарської діяльності; відсутність трудових ресурсів для здійснення діяльності у значних обсягах (постачання металобрухту на ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ»-3325,3 тн при відсутності факту реального одержання (купівлі) відповідного товару, відсутність первинних документів, зокрема, договорі на отримання товару та додатки до них, видаткові накладні, товарно-матеріальні цінності, акти приймання передачі товару, джерело походження чорних металів, розрахунки між підприємстовм та контрагентом. тощо.
Стосовно здійснення операцій з перевізником ФОП ОСОБА_2 судом встановлено, що 01.12.2020 вантажний автомобіль РЕНО НОМЕР_2 ( зареєстрований в Вінницькій області), водій ОСОБА_3 здійснив перевезення брухту чавуну з м. Кривий Ріг, вул. ВалявкоД ( пункт навантаження) до с. Обільне Мелітопольський р-н, вул. Залізнична, 16 (пункт розвантаження). Внаслідок того, що ФОП ОСОБА_2 не здійснює виплат по формі 1- ДФ з ознакою доходу 157, послуги оренди автотранспортних засобів у нього відсутні. Власні транспортні засоби також відсутні. Умовами договору № 10-12/2 від 10.12.2020р, укладеного з ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ» передбачено, що транспортні засоби на перевезення металобрухту до покупців повинні бути узгоджені із замовником (ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ») згідно заявки, яка надана електронною поштою, смс, телефонам дзвінком, вайбером. Будь яких документів (заявок, офіційних листів, роздрукування дзвінків,переписка в вайбері, тощо) щодо узгодження транспортних засобів між замовником та перевізником перевірці не надано.
До перевірки та під час справи судом позивачем не надано докази на підтвердження реальності господарських операцій перевезення.
Судом не беруться до уваги твердження представника позивача в судовому засіданні, що ТОВ «Альфаметалстіл» здійснювало перевезення також іншими перевізниками, оскільки доказів на підтвердження зазначеного у суду відсутні.
Вимоги ухвали суду, в якій витребобувались від цих контрагентів позивача первинні документи в підтвердження здійснення господарських операцій, останніми не надано.
Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, на думку суду, свідчить те, що метою їх функціонування є створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Враховуючи викладене, перевіркою правомірно встановлено здійснення ТОВ «Альфаметалстіл» нереальних господарських операцій з товаром у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг у попередніх ланках постачання та/або реального задекларованого виробництва.
Вищенаведене доводить, що фактично ТОВ «Альфаметалстіл» з ТОВ «Запоріжметбрухт», ТОВ «Авангард сервіс центр», ТОВ «ДП Інвест», ТОВ «Сталь Інвест Компані» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської аерації з одержання товару і складено первині документи всупереч норм частини першої ет.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.1 і 12 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, ствердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995р. за №168/704. Оскільки відсутній факт і армування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.
В результаті аналізу ланцюгу постачання товарів та послуг, отриманих ТОВ «Альфаметалстіл» від ТОВ «Запоріжметбрухт», ТОВ «Авангард сервіс центр», ТОВ «ДП Інвест», ТОВ «Сталь Інвест Компані» за період з 05.04.2019 р. по 31.03.2018 р., згідно з баз даних ДПС України не встановлено подальшого ланцюга постачання від виробника товарів, тобто не можливо дослідити походження робіт.
Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629).
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів, робіт, послуг з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Законом встановлено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи, позивачем не було надано обґрунтувань та доказів реального отримання товарів (послуг) від контрагентів, не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірними контрагентами.
Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Як встановлено під час розгляду справи, позивач як платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів не керувався належною обачністю, чим ставить під сумнів подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Під час судового розгляду справи представником позивача не спростовано твердження зазначені в акті перевірки, доказів на підтвердження зворотного до суду також не надано.
Обґрунтування позову фактично зводиться до процедурних порушень податкового органу при проведенні перевірки, які не доведені та не можуть бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України, обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Сам факт наявності у позивача податкових, чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостатність та/або недостовірність інформації в цих документах.
Суд зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, накладні, акти приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Встановлена під час судового розгляду справи інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та заниження податку на додану вартість не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та сум придбання до складу витрат є безпідставними.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача.
Таким чином, під час розгляду справи, в порядку виконання вимог ст.77 КАС України не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
Відтак, суд робить висновок про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеними контрагентами та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Решта доводів позивача висновків суду по суті справи не спростовують.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
За наведених обставин у сукупності, позов задоволенню не підлягає.
У відповідності до ст. 139 КАС України за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, повний текст рішення суду складено 03 червня 2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук