Справа № 380/8161/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючого-судді у першій інстанції: Клименко О.М.

01 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8161/21 пров. № А/857/21108/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів Матковської З.М., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 380/8161/21 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства туристично-готельного комплексу "Дністер" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

21.05.2021р. позивач Приватне акціонерне товариство туристичний-готельний комплекс «Дністер» (далі по тексту - ПАТ Туристично-готельний комплекс "Дністер") звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області в якому просив суд, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2021р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Державної податкової служби у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ПАТ Туристично-готельний комплекс "Дністер" отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями реєстраційний №39462700 від 16.08.2019р. терміном дії з 22.09.2019р. - 22.09.2020р. та ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний № 43143039, від 18.09.2020р., з терміном дії з 23.09.2020р. до 23.09.2021р.

Головне управління ДПС у Львівській області на підставі наказу від 24.03.2021р./ № 1042-ПП, провів фактичну перевірку ПАТ Туристично-готельного комплексу "Дністер" який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Матейка, 6, що підтверджується актом перевірки від 01.04.2021р. №7223/13/09.01/138286634.

Контролюючий орган встановив, що 22.09.2020р., в період відсутності діючої ліцензії, ПАТ Туристично-готельний комплекс "Дністер" здійснював реалізацію алкогольних напоїв.

За результатами перевірки податковий орган 27.04.2021р. прийняв податкове повідомлення-рішення № 1, яким за порушення вимог ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відносно позивача застосував штрафні (фінансові) санкції на суму 17000,00 грн.

ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Згідно ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону щодо, зокрема, торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Зокрема, у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Із змісту ч.2, ч.2 ст.251 Цивільного кодексу України видно, що строком є певний період у часі, із спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

ст.252 Цивільного кодексу України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

В ст.253 Цивільного кодексу України видно, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

ч.1, ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, що строк, який визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (ч.1 ст. 255 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що терміни дії ліцензій встановлені уповноваженим органом в особі Головного управління ДФС у Львівській області шляхом визначення конкретного календарного дня їх початку та закінчення.

При цьому, дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

В ст.3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972р. визначено, що строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі «dies a quo» і спливають опівночі «dies ad quem».

За змістом ст.2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

ч.2 ст.4 Конвенції передбачено, що якщо строк обчислено у місяцях або роках, день «dies ad quem» є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає «dies a quo», або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії «до 22.09.2020р.» та положень Конвенції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент реалізації в магазині які належить ПАТ Туристично-готельний комплекс "Дністер" алкогольних напоїв та тютюнових виробів в позивача дійсні ліцензії на право роздрібної торгівлі такими товарами, оскільки закінченням строку їх дії є кінець доби 22.09.2020р.

Разом з тим, на момент закінчення строку дії ліцензій ПАТ Туристично-готельний комплекс "Дністер" отримав нові ліцензії, в яких уповноважений орган самостійно визначив строк їх дії з 23.09.2020р. - 23.09.2021р. Тобто, з наступного дня після закінчення терміну дії попередніх ліцензій.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про сплив річного терміну дії ліцензії, а саме 365 днів, оскільки термін дії ліцензії встановлено уповноваженим органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення з метою дотримання безперервного строку здійснення суб`єктом господарювання виду господарської діяльності, що потребує ліцензування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, Головне управління Державної податкової служби у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Зокрема, позивач не порушив вимог ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» під час здійснення роздрібного продажу алкогольними напоями та тютюновими виробами в останній день чинності ліцензій 22.09.2020р., а тому податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2021р. слід визнати протиправним та скасувати.

Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2019 року у справі №803/630/17, від 18 квітня 2019 року у справі №815/1871/16, від 23 квітня 2019 року у справі №808/2690/17, від 23 травня 2019 року у справі №806/4990/15 та інших.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що при розгляді справи неповно з`ясовано обставини справи, або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,--

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 380/8161/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 01.06.2022р.