Справа № 640/18492/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року

м. Київ

справа № 640/18492/18

адміністративне провадження № К/9901/3464/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/Україна/»

на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020 (головуючий суддя - Бабенко К.А., судді: Бараненко І.І., Василенко Я.М.)

у справі № 640/18492/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/Україна/»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «МІНІСО/УКРАЇНА/» (далі - позивач, Товариство, ТОВ з ІІ «МІНІСО/УКРАЇНА/») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якій просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.08.2018 № , № , № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019, адміністративний позов задоволено.

Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08.01.2020 відмовив ТОВ з ІІ «Мінісо/Україна/» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/18492/18.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до закінчення судових дебатів у справі в суді першої інстанції Товариство не подало відповідної заяви, у зв`язку з чим підстави для стягнення його витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в Окружному адміністративному суді м. Києва відсутні. Також позивач не підтвердив повноваження особи, яка підписала Рахунок № 32695 від 26.12.2019 та Акт приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 26.12.2019, що свідчать про розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвали нове додаткове рішення, яким стягнути з ГУ ДФС у м. Києві на користь ТОВ з ІІ «Мінісо/Україна/» 418592,80 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Верховний Суд ухвалою від 04.02.2020 відкрив касаційне провадження.

На обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції проявив надмірний формалізм, відмовляючи в задоволенні заяви про розподіл судових витрат через начебто непідтвердження факту перебування особи в трудових відносинах з адвокатським об`єднанням.

19.02.2020 на адресу Верховного Суду надійшов відзив від ГУ ДФС у м. Києві.

Шостим апеляційним адміністративним судом встановлено, що позивачем 26.12.2019 пред`явлено Рахунок № 32695 на суму 418592,80 грн з описом наданих послуг та додаткових витрат, пов`язаних як в Окружному адміністративному суді м. Києва так і в Шостому апеляційному адміністративному суді. Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Василь Кісіль і Партнери» надано комплекс юридичних послуг та консультацій, пов`язаних з представництвом Позивача у податковому спорі, вартість яких відповідно до Рахунку №32695 складає 418592,80 грн, з яких ПДВ (20%) 69765,47 грн, що підтверджується Актом приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 26.12.2019.

Окрім цього, на підтвердження перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Василь Кісіль і Партнери» Товариством надано Довідку Вих. 424 від 27.12.2019.

Однак, як вбачається з Рахунку № 32695 від 26.12.2019 та Акта приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 26.12.2019, їх підписано ОСОБА_4 .

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вказав, що будь-яких доказів перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Василь Кісіль і Партнери» та права його підпису, позивачем не надано, у зв`язку з чим підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 418592,80 грн відсутні.

Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Слід зазначити, що на підтвердження витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством на підтвердження витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у зв`язку з розглядом справи у Шостому апеляційному адміністративному суді, надано до суду: Рахунок від 26.12.2019 № 32695 з додатком (Опис наданих послуг та додаткових витрат), Акт приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування ТОВ з ІІ «Мінісо/Україна/» від 26.12.2019, Платіжне доручення № 3866 від 27.12.2019, Довідку від 27.12.2019 Вих.424.

Втім, Шостий апеляційний адміністративний суд відмовим у задоволенні зазначеної заяви позивача з огляду на те, що Акт приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування ТОВ з ІІ «Мінісо/Україна/» від 26.12.2019 підписаний партнером Товариства Качмаром О.Й.

Верховний Суд зазначає, що застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права таким чином свідчить про формальний підхід до вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод1950 року. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

В контексті встановлених обставин та у взаємозв`язку із наведеними вище нормами права Верховний Суд вважає висновки судів помилковими, оскільки вони зроблені за формального підходу до вирішення питання обґрунтованості понесених Позивачем витрат на правничу допомогу та не ґрунтуються на всебічно та повно досліджених доказах, наявних в матеріалах справи.

Встановлені частиною другою статті 341 КАС України межі касаційного перегляду справи позбавляють суд касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи приписи пункту 2 частини першої статті 349 КАС України, частини четвертої статті 353 КАС України постановлена у справі ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020 підлягає скасуванню, а справа в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/Україна/» задовольнити частково.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020 скасувати.

Справу в частині стягнення витрат на правничу допомогу направити на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова