Справа № 300/986/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/986/22 пров. № А/857/7132/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження (постановлену в м. Івано-Франківськ судом під головуванням судді Остап`юк С.В., дата складення повного тексту ухвали не зазначена) у справі № 300/986/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку від 05.08.2021 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зобов`язання відповідача скласти та надати суду в справі №344/5007/21 новий висновок.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Роз`яснено заявнику, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що ст.19 КАС України окрім оскарження індивідуальних актів передбачає наявність спору не тільки стосовно актів індивідуальної дії, а спору взагалі щодо дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Саме дії та бездіяльність виконавчого комітету при складанні висновку органу опіки та піклування є підставами позову. Таким чином, на думку апелянта, відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції застосував ст.19 у «звуженому» розумінні - лише до можливості оскарження нормативно-правових актів чи індивідуальних актів. Зазначає, що оскаржувані дії органу опіки та піклування порушують його права, а тому підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах. Вирішуючи обумовлене клопотання колегією суддів ураховано, що відкладення розгляду апеляційної скарги не сприяє правовій визначеності сторін при вирішенні питання з приводу підсудності вказаної справи та вирішенню апеляційної скарги в розумні строки. Окрім того, колегія суддів зазначає, що розгляд вказаної апеляційної скарги було призначено 02.06.2022 року на 9:30 годин, третя особа та її представник на вказаний час не були задіяні у жодному судовому процесі, а відтак мали можливість взяти участь у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в тому чмслі із використанням власних технічних засобів, проте своїм правом участі в судовому засіданні не скористались. З огляду на приведені обставини справи колегія суддів відхиляє клопотання представника третьої особи про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвал на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання представник не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи та на електронну адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2021 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради складено висновок №1117 для подання до Івано-Франківського міського суду щодо визначення місця проживання дітей в справі №344/5007/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Не погоджуючись із вказаним висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що складення Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради висновку від 05.08.2021 за №1117, для розв`язання цивільного спору, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а такі дії не створюють, припиняють чи змінюють будь-яких правовідносин, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, 05 серпня 2021 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради складено висновок №1117 для подання до Івано-Франківського міського суду щодо визначення місця проживання дітей в цивільній справі №344/5007/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Так, відповідно до статті 17 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Спірні у цій справі правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів позивача та його дітей, гарантованих Сімейним кодексом України.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку із визначенням органом опіки та піклування місця проживання малолітніх дітей разом з їх матір`ю. Тобто, вказаний спір має приватно-правовий характер, виник із сімейних правовідносин, та обумовлений, на думку позивача, порушенням його права як батька дітей на участь у їх вихованні. При цьому, позивач фактично звернувся до суду за захистом порушеного права у сфері сімейних відносин, а не публічно-правових відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, спори щодо підтвердження місця проживання дітей з одним із батьків, в тому числі щодо оскарження рішення виконавчого комітету про затвердження відповідного висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дітей, є спорами, що виникають із сімейних правовідносин, та вирішуються у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене правове регулювання та характер спірних правовідносин, колегія суддів приходить до переконання, що спірне рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.08.2021 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке позивач просить визнати протиправним та скасувати, стосується відносин, що регулюються нормами сімейного права, та не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності.

Так, оскаржуване рішення, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, проте спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті немайнові права позивача, як батька дітей.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 756/4477/18 (провадження №11-607апп19), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у даній справі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/986/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 02 червня 2022 року