Справа № 520/28703/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

31.05.2022 р. справа №520/28703/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, Університет)
про1) визнання протиправною бездіяльності з приводу незастосування у період 01.03.2018р.-19.02.2020р. при обчисленні надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" вимог ч.2 ст.59 "Закону України "Про вищу освіту"; 2) зобов`язання перерахувати, нарахувати та виплатити за період 01.03.2018р.-19.02.2020р. доплату за науковий ступінь "кандидат технічних наук" із застосуванням ч.2 ст.59 "Закону України "Про вищу освіту", -

встановив:

Вимоги позову умотивовані тим, що під час проходження публічної військової служби на штатній військовій науковій посаді в Університеті виплата надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" протиправно здійснювалась відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (далі за текстом - постанова КМУ №704) у розмірі 5% окладу за посадою, а не згідно з ч.2 ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" у розмірі 15% окладу за посадою, у наслідок чого сталася неповна виплата грошового забезпечення військовослужбовця.

Відповідач із поданим позовом не погодився, стверджуючи що заявник виконував функції військовослужбовця, а не науково-педагогічного працівника, і тому грошове забезпечення в частині надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" цілком правомірно обчислювалось за правилами п.п.3 п.6 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, а не відповідно до закону з питання оплати праці цивільних робітників.

Суд, вивчивши доводи позову та аргументи відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, у період 01.03.2018р.-19.02.2020р. проходив публічну військову службу на штатній військовій науковій посаді в Університеті, виплата надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" здійснювалась заявникові відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (далі за текстом - постанова КМУ №704) у розмірі 5% окладу за посадою.

У відповідь на письмове звернення заявника з приводу виплати надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" згідно з ч.2 ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" у розмірі 15% окладу за посадою Університет вчинив відмову, оформлену листом від 29.11.2021р. №350/176/100-689/2502.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу повноти обчислення винагороди за працю, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантоване ст.43 Конституції України.

Рівень, склад та умови виплати військовослужбовцям грошового забезпечення визначені ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а структура, розміри та механізми обчислення грошового забезпечення військовослужбовців з 01.03.2018р. деталізовані приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 і Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок).

Підпунктом 3 п.6 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 виплата надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" дійсно передбачена у розмірі 5% окладу за посадою.

За правилами ч.1 ст.78 КАС України відповідач визнав обставину призначення, обчислення та виплати заявникові названого платежу саме у розмірі 5% окладу за посадою.

Між тим, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України "Про освіту" , "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Згідно п.6 ч. ст.1 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до п.4 ст.23 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання) та особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково - педагогічних працівників. Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є саме Закон України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту".

Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Отже, нормами закону чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання без відносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи просто вищим навчальним закладом.

Матеріалами справи підтверджено, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (де заявник у спірний період часу проходив військову службу на посаді провідного наукового співробітника) є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, а тому матеріальне забезпечення працівника такого закладу навіть із правовим статусом військовослужбовця має здійснюватися з урахуванням вимог ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту".

Правовий статус заявника як військовослужбовця та зумовлена цим статусом обставина поширення на відносини за його участю гарантій згідно із Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не нівелює права громадянина на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірі відповідно до ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту".

Відтак, правила визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання згідно з п.п. 2 п.6 і п.п.3 п.6 Постанови КМУ №704 поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для військовослужбовців, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах, такі доплати мають обчислюватись згідно з ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту".

Отже, до спірних правовідносин повинна застосовуватись норма, яку містить ч.2 ст. 59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту", а не норма, яку містить підзаконний акт - п.п.2 п.6 та п.п.3 п.6 Постанови КМУ № 704.

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Між тим, у ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень не наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимога закону управлінського волевиявлення, реально вчиненого у спірних правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У даному конкретному випадку недоведеність правомірності вчиненого волевиявлення суб"єкта владних повноважень та визнання суб"єктом владних повноважень відповідності заявника усім визначеним законодавством критеріям для призначення спірного платежу у сукупності зумовлюють висновок про підтвердження матеріалами справи порушеного суб"єктивного права заявника на отримання належного розміру грошового забезпечення у якості військовослужбовця, що є підставою для задоволення позову, але виключно в частині недоплати (боргу), а не повторної виплати усієї суми коштів за цим платежем.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі мехамізми зясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу незастосування у період 01.03.2018р.-19.02.2020р. при обчисленні надбавки за науковий ступінь "кандидат технічних наук" ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) положень ч.2 ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту".

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба обчислити та нарахувати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) за період 01.03.2018р.-19.02.2020р. доплату за науковий ступінь "кандидат технічних наук" із застосуванням ч.2 ст.59 Закону України від 01.07.2014р. №1556-VII "Про вищу освіту" і провести виплату з урахуванням раніше здійснених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Суддя Сліденко А.В.