Справа № 320/12998/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2022-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2022 року м. Київ № 320/12998/20
Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті основної державної пенсії на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 70%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату основної державної пенсії на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 70%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності, починаючи з 25 квітня 2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплачувати йому пенсію відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням рішення Конституційного Суду від 25 квітня 2019 р. №1-р(ІІ) 2019 р. Однак, відповідач відмовив йому у перерахунку пенсії. Вважає, що ця відмова є неправомірною та суперечить законодавству.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

21 січня 2021 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що відповідач при розгляді заяви позивача та наданні йому оскаржуваної відповіді не порушив норми чинного законодавства України. Зазначив, що позивач невірно тлумачив внесені Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 р. зміни в приписи ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, безпідставно розповсюдив на себе можливість проведення перерахунку державної (основної) пенсії військовозобов`язаним особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у якості працівників підприємств, що входять до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони колишнього СРСР, проте при цьому не перебув на військовій службі та не призивався на військові збори.

2 лютого 2021 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем у відзиві не спростовано аргументів позивача, які викладені позивачем у позові. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області.

Згідно з довідкою Кагарлицького РВК від 11.11.2004 позивач проходив службу у збройних силах з листопада 1971 р. по грудень 1973 р., підстава для видачі довідки військовий квиток.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 06 лютого 1996 р., та вкладено до нього № НОМЕР_3 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 від 21 лютого 2018 р. позивач є особою з інвалідністю 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

У матеріалах пенсійної справи є документи, які підтверджують, що позивач працював на посаді водія у ВАТ «Кагарлицьке автотранспортне підприємство 13255» та у період з 3 січня по 31 січня 1987 р. знаходився на обліку в штаті автоколони військового типу № 225425.

Так, позивач свою належність до військовослужбовців (військовозобов`язаних) підтверджував копіями наступних документів:

- довідкою Кагарлицького РВК від 28.05.2009 про те, що він проходив навчальні збори у в/ч А- (номер на копії відсутній) із 03.01.1987 по 31.01.1098 і приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС; підстава для видачі довідки військовий квиток;

- довідкою Кагарлицького РВК від 19.08.2009 про те, що записи у військових квитках військовозобов`язаним запасу працівникам автоколони військово типу АК-2254проводив штатний працівник військово-облікового столу АК-2254 і ці записи є дійсними;

- довідкою Кагарлицького РВК від 05.06.2014 про те, що на базі АТП 11032 дійсно була створена автоколона військового типу 2254, спланована для доукомплектування військової частини НОМЕР_5 . Інформація щодо цілей та термінів створення автоколон військового типу носить закритий характер. Надання зазначеної інформації неможливо;

- протоколом ЦВЛК МО України від 28.03.2014 №893, в якому вказано, що ОСОБА_1 , 1952 р.н., є колишнім військовослужбовцем, має захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;

- довідкою АТП 13255 про те, що позивач знаходився на обліку в в штаті автоколони військового типу 2254 у вказаний період і приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Матеріали позовної заяви та пенсійної справи не містять військового квитка, який би мав відмітки (підтвердження) того, що позивач був призваний у вказаний період на військову службу чи призваний на військові збори, так само, як відсутні відомості про виконання у ці періоди обов`язків у складі військової частини.

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується протоколом призначення йому пенсії.

13 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25 квітня 2019 р., тобто як військовослужбовець чи військовозобов`язаний.

Відповідач листом від 11 листопада 2020 р. №11554-16896/Т-02/8-1000/20 повідомив позивача про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» статтю 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції, згідно з якою «особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерноїзброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року».

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідач зазначив, що на реалізацію зазначеної вище норми Закону постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, зокрема, доповнено її пунктом 9-1. Цей пункт передбачає, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Зазначає, що позивач не підпадає під дану категорію осіб, тому здійснити такий перерахунок не є можливим.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Згідно з вимогами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону № 796-XII цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Позивач просить призначити йому пенсію за ст.59 вказаного Закону, тобто як військовослужбовцю чи військовозобов`язаному, призваному на військові збори. Отже, для вирішення справи необхідно з`ясувати, чи підпадає позивач під категорію осіб, на яких поширюється дія саме цієї статті вказаного закону.

Згідно з вимогами ст. 59 Закону № 796-XII (у редакції Закону України від 5 жовтня 2006 р. № 231-V) пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії, у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII (до внесення змін Законом України від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VІІІ) регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, статтю 59 Закону викладено у новій редакції: Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Так, порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини 3 статті 59 Закону №796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, здійснивши зміни до частини 3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Дія приписів ст. 59 Закону № 796-XII (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

З огляду на вказане, таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом в ухвалах від 8 травня 2018 року у справі № 820/1148/18, від 21 травня 2018 року у справі № 816/1159/18 та від 13 червня 2018 року у справі № 812/1094/18.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової служби, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнано неконституційним.

Зазначеним рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Разом з тим, Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Слід врахувати, що в даному рішенні Конституційний Суд України підкреслив, що військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тому положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo статус і соціальний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи в частині дійсної строкової втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Суд зазначає, що назва статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - Пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що частину 3 статті 59 № 796-XII з огляду на надане тлумачення Конституційним Судом України неконституційності окремих частин цієї статті необхідно застосовувати з урахуванням її синтаксичного аналізу та контекстного зв`язку з іншими положеннями цієї статті та Закону в цілому.

За таких обставин суд вважає, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця (чи військовозобов`язаного під час проходження ним військових зборів), на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у чинній редакції.

Крім того, статтею 10 Закону № 796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно з приміткою до статті 10 Закону № 796-XII тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що позивач дійсну строкову військову службу проходив у 1971-1973 рр., потім працював водієм у ВАТ «Кагарлицьке автотранспортне підприємство 13255» та брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - у 1987 р. знаходився на обліку в штаті автоколони військового типу № 2254 для здійснення перевезень.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам на обґрунтування наявності у нього статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на військові збори, суд бере до уваги наступне.

Надана позивачем довідка Кагарлицького РВК від 28.05.2009 про те, що він проходив навчальні збори у в/ч А- (номер на копії відсутній) із 03.01.1987 по 31.01.1098 і приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС є похідним доказом, її видано на підставі військового квитка, який позивачем відповідачу не надавався і тому предметом дослідження відповідача не був. До суду цей військовий квиток також не надано. Крім того, суд бере до уваги, що надана позивачем копія довідки не містить номера військової частини, в якій позивач нібито проходив військові збори, а початок нумерації військової частини («А-») було уведено лише у Збройних Силах України, тобто після 1991 р., тоді як довідки видана щодо періоду, який стосується діяльності Збройних Сил СРСР - 1987 р. За таких обставин ця довідка не є належним і достатнім доказом, який може підтвердити вказаний статус позивача.

Надана позивачем довідка Кагарлицького РВК від 19.08.2009 про те, що записи у військових квитках військовозобов`язаним запасу працівникам автоколони військового типу АК-2254 проводив штатний працівник військово-облікового столу АК-2254 і ці записи є дійсними також містить посилання на військовий квиток позивача, який ні відповідачу, на до суду не наданий. Оригінал вказаної довідки відсутній і ні відповідачу, ні до суду не надавався. Суд позбавлений можливості дослідити військовий квиток та здійснені у ньому записи. Разом з тим, суд бере до уваги, що Кагарлицький РВК не надав будь-яких доказів щодо підтвердження достовірності наданої ним інформації про внесення цих записів саме працівниками АК-2254 та про підставу для надання саме такої інформації. Як видно з інших документів, зокрема довідки Кагарлицького РВК від 05.06.2014, детальні відомості у військовому комісаріаті щодо цієї автоколони відсутні, інформація є закритою. За таких обставин ця довідка також не є належним і достатнім доказом, який може підтвердити вказаний статус позивача.

Щодо довідки Кагарлицького РВК від 05.06.2014 про те, що на базі АТП 11032 дійсно була створена автоколона військового типу 2254 спланована для доукомплектування військової частини НОМЕР_5 , то ця довідка жодних відомостей про статус автоколони та осіб, якими вона була укомплектована, не містить. Посилання Кагарлицького РВК на закритий характер інформації про цю автоколону та неможливість надання інформації про неї не містить відповідного посилання на затверджений в установленому порядку пункт переліку відомостей, що містять державну таємницю, і тому до уваги судом не береться. За наведених обставин вказана довідка також не є належним і достатнім доказом у справі.

Щодо протоколу ЦВЛК МО України від 28.03.2014 №893, в якому вказано, що ОСОБА_1 , 1952 р.н., є колишнім військовослужбовцем, має захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то цей протокол як доказ також має похідний характер від іншого доказу, який суду не надано. Суд враховує, що у протоколі не зазначено, щодо якого саме періоду вказано про наявність у позивача статусу колишнього військовослужбовця. Разом з тим, у 1971-1973 рр. позивач дійсно проходив військову строкову службу і за таких обставин це позначення відповідає дійсності. У тому випадку, якщо таке позначення здійснено щодо періоду 1987 р., то суд бере до уваги, що таке позначення у протоколі могло бути здійснено на підставі іншого документа, який для дослідження у цій справі сторонами не надано. Суд при цьому враховує, що позивач стверджує, що у 1987 р. він був не військовослужбовцем, як вказано у цьому протоколі, а військовозобов`язаним, призваним на військові збори. Суд зазначає також, що до компетенції ЦВЛК МО України не входить безпосереднє встановлення у позивача у 1987 р. наявності статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на військові збори. Тому цей протокол не є належним і достатнім доказом у справі.

Що стосується довідки АТП 13255 про те, що позивач знаходився на обліку в штаті автоколони військового типу 2254 у вказаний період і приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то ця довідка жодних відомостей про статус автоколони та статус осіб, якими вона була укомплектована, не містить, не вказує про наявність у позивача статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на військові збори, тому не є належним і достатнім доказом у справі.

Суд також враховує, що всі вказані довідки як Кагарлицького РВК, так і інші, подані позивачем в копіях, оригінали цих довідок відсутні, їх місцезнаходження позивачем не зазначено і відповідачу оригінали довідок для дослідження не подавалися. Суд зазначає, що докази реєстрації довідок Кагарлицього РВК в діловодстві цього військового комісаріату відсутні.

Військовий квиток позивача у матеріалах справи відсутній, відповідачу він не надавався. Тому у суду відсутні відмітки про те, що позивач був призваний на військову службу чи призваний на військові збори, так само, як відсутні інші документальні відомості про виконання ним у ці періоди обов`язків у складі військової частини (зокрема, документи, на які здійснено посилання у наданих позивачем документах).

Тому, твердження позивача про те, що він був призваний на спеціальні військові збори та направлений в зону відчуження для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не надає йому статусу військовослужбовця чи призваного на військові збори військовозобов`язаного і спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що докази наявності у позивача статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного, признаного на військові збори, під час участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у справі відсутні. Твердження позивача про наявність у нього права на отримання пенсії як військовослужбовця ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства.

Суд також бере до уваги, що позивачу пенсію призначено відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не за ст. 59 цього Закону. При цьому для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у чинній редакції.

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що приймаючи рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за ч. 3 ст. 59 вказаного Закону, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд також бере до уваги, що обставини справи, які є предметом дослідження, виникли до уведення в Україні в лютому 2022 р. надзвичайного та воєнного стану, а прийняті рішення, дії чи бездіяльність відповідача не пов`язані із уведенням воєнного стану.

Суд зазначає, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені позивачем під час розгляду справи докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог було спростовано відповідачем.

За наведених обставин слід визнати, що спірна відмова відповідача є законною. Право позивача не порушено. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 6 червня 2022 року