Справа № 380/5962/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5962/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2022 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону (військової частини НОМЕР_1 ), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 25.03.2022 «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досягнув 16-річного віку», винесене щодо позивача начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , зобов`язавши внести відомості про незаконність та скасування цього рішення до відповідних інформаційних баз даних ДМСУ.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є особою, якій надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час. Так, 25.03.2022 під час відпустки позивач намагався перетнути державний кордон України до Республіки Польща, однак рішенням від 25.03.2022 «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку», йому незаконно та безпідставно, на його переконання, відмовлено у перетинанні державного кордону України. Відтак, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, у якому просить скасувати оскаржуване рішення.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 11.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; витребувано у 7 прикордонного Карпатського загону (в/ч НОМЕР_1 ) рішення від 25.03.2022 «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досягнув 16-річного віку» та усі докази, які стали підставою для його прийняття.
Відповідач проти задоволення позову заперечує з мотивів, висвітлених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що при перетинанні позивачем державного кордону йому було запропоновано надати документи про відрядження для підтвердження підстави виїзду за межі території України з урахуванням того, що позивачем було надано лише посвідчення №4 від 01.06.2018 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час. Оскільки позивач не надав документів про відрядження, відповідач правомірно відмовив позивачу у перетинанні державного кордону.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що Рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку» від 25.03.2022 громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з тим, що він не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.
Згідно з посвідченням №4 від 01.06.2018 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час ОСОБА_3 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на 6 місяців з дня оголошення мобілізації.
Позивач вважає рішення начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип А) старшого лейтенанта ОСОБА_2 «Про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку» від 25.03.2022 незаконним та просить його скасувати.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ №64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-Х, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 (далі Указ №133/2022) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до п.п. 2-3 Указу №64/2022, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Згідно з ст. 3 Закону №389-VIII, військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до п. 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57(далі Постанова №57).
Відповідно до п. 2-6 Постанови №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд погоджується з твердження відповідача про те, що ст. 23 Закону №3543-ХІІ не регулює порядок перетинання державного кордону України особами, зазначеними у вказаній статті, а лише засвідчує те, що до таких осіб не застосовується обмеження у праві виїзду за межі території України.
Згідно з розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України «Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану» від 17.03.2022 №23-6855/0/6-22-Вих, обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років не застосовуються до осіб, які мають посвідчення про відстрочку від призову та повідомлення про зарахування на спеціальний облік. Підтверджуючими документами можуть бути: посвідчення про відстрочку (бронь) та документи про відрядження.
З матеріалів справи судом встановлено, що 25 березня 2022 року в Міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Шегині» на виїзд з України прибув громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України, на підставі документів, які підтверджують надання йому відстрочки від призову, а саме посвідчення №4 від 01.06.2018 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та воєнний час. При цьому, документів про відрядження позивачем надано не було.
Як наслідок, начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку» від 25.03.2022.
Як вбачається із змісту позовної заяви позивач вказує, що при перетині державного кордону ним пред`явлено документи, передбачені розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.02.2022 №23-6081/0/6-22-Вих.
Однак, суд звертає увагу позивача на те, що п. 5 розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 №23-6855/0/6-22-Вих передбачено, що розпорядження Адміністрації Держаної прикордонної служби України від 25.02.2022 №23-6081/0/6-22-Вих не застосовується.
При цьому, суд констатує, що доказів подання позивачем документів про відрядження при перетині державного кордону 25 березня 2022 року останнім суду не надано.
Відтак, оскільки позивачем 25 березня 2022 року в Міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині» при перетині державного кордону не було надано усіх документів, які підтверджують підстави виїзду за межі території України, а саме документів про відрядження, суд доходить висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд доходить переконання, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295-297 КАС України, суд
в и р і ш и в :
у задоволенні позову ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 7 прикордонний Карпатський загін (в/ч НОМЕР_1 ) (79010, м. Львів, вул. Личаківська, 74; ).

Суддя Сидор Н.Т.