Справа № 580/6526/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року справа № 580/6526/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Білоноженко М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Міщенко Л.М. від 28.05.2021 року, про арешт коштів боржника у ВП №10640154, з примусового виконання виконавчого напису №2376 виданого 20.12.2008 року;

- стягнути на користь позивача з відповідача понесені нею судові витрати, та витрати на професійну правову допомогу, в сумі 10000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено що державним виконавцем не вчинено жодної дії направленої на примусове звернення стягнення на майно, як визначено виконавчим написом №2376 виданим 20.12.2008 року, у зв`язку із чим приймаючи спірну постанову про арешт коштів боржника від 28.05.2021р., державний виконавець діяв не у спосіб, та не в порядку визначеному ст.ст. 18 та 48 ЗУ «Про виконавче провадження». Звернуто увагу, що накладення арешту на пенсію, є крайньою мірою, та застосовується за відсутності майна у боржника, але жодних дій по з`ясуванню наявності чи відсутності у позивача майна, на яке необхідно було звернути стягнення за виконавчим написом, державним виконавцем вчинено не було. Вказано, що у разі дотримання державним виконавцем вимог закону, він, з`ясувавши на підставі належних та допустимих доказів, що окрім пенсії інших грошових коштів позивач не має, мав керуватись положеннями ч.3 ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження», та винести Постанову про звернення стягнення на пенсію, та надіслати її для виконання до відповідного пенсійного фонду, а не виносити Постанову про арешт коштів боржника. При цьому, спірною постановою, державним виконавцем було арештована вся пенсія позивача, без урахування приписів частини 2 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», яка обмежує розмір такого відрахування - 20%.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено на 04.10.2021р. та витребувано матеріали ВП №10640154.

У зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів, ухвалою суду від 04.10.2021р. витребувано повторно від відповідача належним чином засвідченої копії матеріалів ВП №10640154 та зупинено провадження у справі №580/6526/21 строком на один місяць, для подання витребуваних судом доказів.

01.06.2022р. від відповідача надійшли до суду матеріали ВП №10640154, у зв`язку із чим судом призначено судове засідання на 03.06.2022р., для вирішення питання про можливість поновлення провадження.

03.06.2022р. учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, до суду не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи, суд доходить висновку про доцільність розгляду даної справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 03.06.2022р. поновлено провадження у даній справі.

У строк встановлений судом та станом на дату прийняття рішення в даній справі, відзив на позов від відповідача не надходив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Глушко Л.В. видано виконавчий напис №2376 від 12.12.2008р., яким звернуто стягнення:

на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у селі Івківці Чигиринського району Черкаської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; займає посаду начальника відділу продаж Приватного підприємства Європаплас , місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. № 23-б; ідентифікаційний номер згідно з Державним' реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів - .

Зазначена квартира АДРЕСА_3 на підставі Іпотечного договору №2706/1107/71-477-z-1 посвідченого приватним нотаріусом: Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 08 листопада 2007 року за реєстром за №2192, передана в іпотеку Акціонерному комерційному банку ТАС-Комерцбанк, який змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство „Сведбанк, місцезнаходження якого: м. Київ. вул. Комінтерну, буд. №30. ідентифікаційний код в , к/р НОМЕР_1 в ОПЕРУ по м. Києву та Київській області, МФО 300164 строк платежу за яким настав 11 вересня 2008 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири АДРЕСА_3 , які стягуються, за період з 11 грудня 2007 року по 18 вересня 2008 року, запропоновано задовольнити вимоги Відкритого акціонерного товариства Сведбанк (колишня назва - Акціонерний комерційний банк ТАС-Комерцбанк), у розмірі 361534,00 дол. США (триста шістдесят одну тисячу п`ятсот тридцять чотири долари США 00 центів) та 166741,42 гри. (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок одну гривню 42 копійки).

15.12.2008р. ВАТ Сведбанк звернувся до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про примусове виконання по виконавчому напису №2376 від 12.12.2008р.

22.12.2008р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №10640154 з виконання виконавчого напису №2376 виданого 20.12.2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ Сведбанк боргу в розмірі 361 534,00 дол. США та 166741,42 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 06.02.2015р. у справі №369/757/15-ц, замінено стягувача у ВП №10640154 ПАТ Сведбанк на ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс у зв`язку із переходом до ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс прав кредитора, відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012р.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 20.05.2015р. Замінено стягувача у у ВП №10640154 з ПАТ Сведбанк на стягувача - ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс.

Згідно Інформації про виконавче провадження, наявної у матеріалах справи, постановою від 16.01.2020р. передано виконавче провадження №10640154 до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та прийнято ним до виконання.

28.05.2021р. головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в межах суми звернення стягнення 3501176,83 грн.

Позивач, вважаючи постанову про арешт коштів протиправною, звернувся за захистом власних прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до ст. 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника в рамках процедури примусового виконання виконавчого документу врегульовано ст. 48 Закону №1404-VIII. Так, за змістом норм ч.ч. 1, 2 і 4 цієї статті Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Судом враховано, що згідно чч. 1 - 4 ст. 56 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Зі змісту наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що державний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону №1404-VII наведений у ст. 73 зазначеного Закону, зі змісту яких вбачається, що окремі види соціальних виплат відносяться до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження, при цьому вичерпний перелік таких виплат встановлено Законом, до яких однак не віднесено пенсійні виплати.

В обгрунтування протиправності оскаржуваної постанови про накладення арешту, позивач зазначає, що спірною постановою, державним виконавцем було арештована вся пенсія позивача, без урахування приписів частини 2 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», яка обмежує розмір такого відрахування - 20%.

З приводу даного посилання, суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження обставини, що єдиним джерелом доходу позивача є пенсійні виплати, як і не надано до суду доказів, що на рахунки позивача на які накладено арешт спірною постановою є рахунки зі спеціальним видом використання, на які надходять виключно пенсійні виплати або ж доказів, що рахунки позивача не можуть бути арештовані в силу приписів ст. 73 Закону №1404-VII.

При цьому, судом враховано, що державний виконавець має право, для забезпечення реального виконання виконавчого документу, застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд також зазначає, що в межах даного спору, предметом перевірки є правомірність прийняття постанови про накладення арешту, а не постанови про стягнення заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, у зв`язку із чим доводи представника позивача про порушення державним виконавцем вимог ст. 70 Закону №1404-VII суд вважає необгрунтованими.

Крім того, позивач в обгрунтування позову зазначає, що накладення арешту на пенсію, є крайньою мірою, та застосовується за відсутності майна у боржника, проте жодних дій по з`ясуванню наявності чи відсутності у позивача майна, на яке необхідно було звернути стягнення за виконавчим написом, державним виконавцем вчинено не було.

З приводу даних посилань, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 68 Закону №1404-VII, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, перевірка наявності та встановлення обсягу майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, здійснюється перед прийняттям державним виконавцем постанови про стягнення коштів із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Разом з тим, суд зазначає, що приписи Закону №1404-VII не встановлюють обов`язку державного виконавця, при накладенні арешту на кошти боржника, встановити наявність та обсяг майна боржника, оскільки відповідно до ч.2 ст. 48 Закону №1404-VII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Таким чином, Законом №1404-VII встановлено черговість, відповідно до якої арешт коштів боржника є першочерговим та здійснюється до арешту майна боржника, у зв`язку із чим вказані доводи представника позивача суд вважає не обгрунтованими.

Стосовно посилань представника позивача у судовому засіданні 04.10.2021р. щодо відсутності у виконавця виконавчого документа, натомість арешт накладено без матеріалів виконавчого провадження, судом враховано, що 01.06.2022р., на виконання вимог ухвали суду, від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження №10640154 з виконання виконавчого напису №2376 від 20.12.2008р., що містять виконавчий документ та заяву стягувача про примусове виконання, у зв`язку з чим суд доходить висновку про непідтвердженість доводів представника позивача у цій частині.

Підсумовуючи наведене, враховуючи відсутність доказів сплати позивачем суми боргу, згідно виконавчого документа, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови, суд доходить висновку про наявність у державного виконавця правових підстав визначених Законом №1404-VII для прийняття спірної постанови про арешт коштів. При цьому, як зазначалось вище, жодних доказів того, що спірною постановою накладено арешт на рахунки зі спеціальним видом використання, позивачем, у контексті принципу змагальності, до суду не надано.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи та аналіз чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідач, при прийнятті спірної постанови діяв у відповідності до наданих повноважень, з огляду на що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО