Справа № 813/3333/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2022 року

м. Київ

справа № 813/3333/17

адміністративне провадження № К/990/11916/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІКО" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 813/3333/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІКО" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІКО" (далі - ТОВ "ХІКО", позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ГТУЮ у Львівській області), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - УДВС ГТУЮ у Львівській області), із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк", третя особа), в якому просило визнати протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, а саме: виконавчий напис нотаріуса № 4329, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за заявою ПАТ "Укрсоцбанк"; відмови у знятті арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м кв, позначені в поверхневому плані літерами " 24", " 25", " 26", " 27", " 28", " 29", " 30", " 31", " 32", " 33", " 34", " 35", " 36", " 37", що знаходяться у будинку "А-9" за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, а саме: виконавчий напис нотаріуса № 4329, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за заявою ПАТ "Укрсоцбанк"; відмови зняття арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, що знаходяться у будинку А-9 за адресою: м. Львів, вул. С.Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІКО" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Ця касаційна скарга подана на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за наслідками перегляду такого рішення.

Отже, ураховуючи положення пункту 4 частини другої статті 330 КАС України повинна містити підстави касаційного оскарження, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункти 3, 4 частини другої та пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України.

В обґрунтування пункту 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд апеляційної інстанції ухвалою від 09 грудня 2021 року відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ХІКО» про відмову від позову.

Окрім того, скаржник указує, що судом апеляційної інстанції не було залучено до участі у справі керівника ТОВ «ХІКО» Кульчик Т.Я. Водночас оскаржуване рішення вливає на права та обов`язки вказаного керівника, а отже, судом апеляційної інстанції порушено частину другу статті 49 КАС України оскільки учасниками цієї справи має бути не лише ТОВ «ХІКО», а і його керівник.

Вказане, як зазначає скаржник, є підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 353 КАС України.

Щодо обґрунтування підстав скасування оскаржуваних судових рішень на підставі пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України, скаржник указує, що судом апеляційної інстанції встановлено обставини на підставі недопустимих доказів, а саме довіреності, яка не була належним чином завірена.

Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника Суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Так, якщо скаржник уважає, що судами порушено норми процесуального права (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), зокрема, необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі скаржник має довести, що судами протиправно не було вжито заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи пункт 3 частини другої статті 353 КАС України (суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи) скаржник указує, що суд апеляційної інстанції формально підійшов до вирішення поданої ТОВ «ХІКО» заяви про відмову від позову у справі № 813/3333/17.

Керуючись частиною 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ХІКО» про відмову від позову.

Згідно із статтею 314 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Частиною п`ятою зазначеної правової норми визначено, що суд не приймає відмови від позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Судом апеляційної інстанції розглянуто цю заяву та за наслідками розгляду відмовлено у її задоволенні, оскільки, за розсудом суду, відмова позивача від позову може порушувати права та інтереси інших учасників цього спору, і продовжив розгляд справи.

Вказана ухвала відсутня у переліку, визначених частиною третьою статті 328 КАС України, ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, однак учасники справи можуть викласти свої заперечення на неї у касаційній скарзі на постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за наслідками вирішення справи по суті спору.

Необхідно виходити з того, що під час вирішення клопотань про відмову від позову, що має наслідком закриття провадження у справі, судом не встановлюються та не досліджуються обставини по суті спору.

Отже вказані скаржником обставини не можуть бути підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції за пунктом 3 частини другої статті 353 КАС України (якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).

Обґрунтовуючи пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України (суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі) скаржник указує, що керівника ТОВ «ХІКО» Кульчик Т.Я. не було залучено до участі у справі судом апеляційної інстанції, однак остання уважає, що оскаржуваним судом рішенням порушуються її права та інтереси як учасника товариства та його керівника.

Разом з тим необхідно зауважити, що позивачем у справі є юридична особа - ТОВ «ХІКО», а Кульчик Т.Я. згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців є керівником вказаної юридичної особи.

Частиною третьою статті 55 КАС України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Згідно частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, Кульчик Т.Я. як керівник та директор ТОВ «ХІКО» є законним представником вказаного товариства та представляє саме його інтереси.

У межах спірних правовідносин вирішувалося питання про права, інтереси ТОВ «ХІКО», а не його керівника, як самостійного суб`єкта звернення із цим позовом.

Щодо посилання скаржника на порушення її прав як учасника товариства, оскільки внаслідок задоволення позову чи відмови у задоволенні позову частки учасників можуть зазнати змін у грошовому виразі, а відтак суд апеляційної інстанції повинен був залучити Кульчик Т.Я. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, то необхідно зазначити, що у цій справі вирішувався публічно-правовий спір.

Зокрема предметом оскарження були протиправні дії начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання.

Натомість захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів майнових прав учасників товариства здійснюється в порядку господарського судочинства (частина друга статті 4 ГПК України).

Отже вказані аргументи скаржника не можуть бути підставою касаційного оскарження, визначеного пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України (суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі).

З огляду на зміст касаційної скарги, вона не містить доводів незгоди із рішеннями судів попередніх інстанцій по суті вирішених позовних вимог за наведеними скаржником підставами касаційного оскарження, визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 353 КАС України.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України, то суд звертає увагу скаржника, що поняття недопустимості доказів розкрито у статті 74 КАС України.

Зокрема недопустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким певна обставина не може бути підтверджена.

Тобто, для застосування пункту 4 частини другої статті 353 КАС України скаржник має належним чином обґрунтувати, що обставини, які мають істотне значення, були встановлені судами на підставі доказів, одержаних з порушенням порядку, встановленого законом із вказівкою на конкретні норми права, у яких такий порядок передбачений.

Водночас обґрунтування цієї підстави зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України, при цьому скаржник не враховує, що суд касаційної інстанції лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Судові рішення, визначені частиною першою статті 328 КАС України можуть бути оскарженні до суду касаційної інстанції за наявності підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Однак скаржником таких підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі не наведено.

Незгода із ухвалою суду апеляційної інстанції, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, ухваленого по суті спору, без зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України не може бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Європейський суд з прав людини зазначає, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року.

Закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені у статті 328 КАС України.

Зазначене повністю узгоджується зі статтею 129 Конституції України, яка серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІКО" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі №813/3333/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІКО" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними дій - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько